Дата документу 03.11.2020 Справа № 334/8637/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/8637/17                        Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
№ 22-ц/807/2405/20                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою визнати виконавчий лист № 334/8637/17 від 17 березня 2020 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що  Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що 21.04.2020 року було відкрито виконавче провадження та 19.05.2020 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі виконавчого листа № 334/8637/17, виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя 17.03.2020 року. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період навчання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 26.12.2017 року по 31.01.2020 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року у цій справі змінено в частині визначення терміну стягнення аліментів, встановивши його починаючи з 22.12.2017 року по 31.01.2019 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11.04.2019 року стягувач звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжі із заявою про видачу виконавчого листа і 17.04.2019 року даний лист був виданий зі строком виконання по 31.01.2019 року, а дата видачі вказана як 14.04.2021 року.

Після пред`явлення даного виконавчого листа до виконання до Вознесенівського ВДВС міста Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області постановою державного виконавця даний виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року (з урахування ухвали від 04 лютого 2020 року про виправлення описки), заяву ОСОБА_2  про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання - задоволено.
Визнано причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа № 334/8637/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 22 грудня 2017 року і по 31 січня 2019 року до виконання поважними. 
Поновлено строк пред`явлення виконавчого листа № 334/8637/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 22 грудня 2017 року і по 31 січня 2019 року до виконання.

Постановою від 21.04.2020 року Запорізького апеляційного суду дана ухвала була залишена без змін.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження заявник встановив, що стягнення провадиться на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя 17.03.2020 року.
Вважав, що виконавчий лист від 17.03.2020 року із зазначенням строку пред`явлення поза межами періоду, на який присуджені аліменти являється таким, що не підлягає виконанню. Інструкція з діловодства не передбачає повторної видачі стягувачу виконавчого листа.
Просив суд визнати виконавчий лист № 334/8637/17 виданий Ленінським районним судом м.Запоріжжя 17.03.2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 334/8637/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період навчання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 26.12.2017 року по 31.01.2020 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року у цій справі змінено в частині визначення терміну стягнення аліментів, встановивши його починаючи з 22.12.2017 року по 31.01.2019 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11.04.2019 року стягувач звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжі із заявою про видачу виконавчого листа і 17.04.2019 року даний лист був виданий зі строком виконання по 31.01.2019 року, а дата видачі вказана як 14.04.2021 року.

Після пред`явлення даного виконавчого листа до виконання до Вознесенівського ВДВС міста Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області постановою від 25.04.2019 року старшого державного виконавця Петренко О.С. даний виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання у зв`язку з пропуском строку пред`явлення до виконання (а.с.117).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року (з урахуванням ухвали від 04 лютого 2020 року про виправлення описки), заяву ОСОБА_2  про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання - задоволено.

Визнано причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа № 334/8637/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 22 грудня 2017 року і по 31 січня 2019 року до виконання поважними. 

Поновлено строк пред`явлення виконавчого листа № 334/8637/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 22 грудня 2017 року і по 31 січня 2019 року до виконання.

Постановою від 21.04.2020 року Запорізького апеляційного суду дана ухвала була залишена без змін.

Таким чином, суд пешої інстанції не встановив жодних передбачених законом причиндля визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

Як правильно зазначив суд пешої інстанції виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1,2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Жодних передбачених законом підстав для визнання виконавчого документа таким що не підлягає виконанню в справі не встановлено.

Суд першої інстанції правильно послався на положення ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність помилки у виконавчому листі може бути підставою для виправлення помилки, а не для визнання його таким що не підлягає виконанню.

Як зазначив суд першої інстанції, відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 25.04.2019 року, старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Петренко О.С. під час розгляду заяви щодо примусового виконання виконавчого листа № 334/8637/17 встановлено пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а отже вказаний виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання. 

На а.с 112 матеріалів справи міститься оригінал даного виконавчого документу, який повернутий без виконання.

На підставі ухвали суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання було видано виконавчий лист 17.03.2020 року, який стягувач отримала 27.03.2020 року і пред`явила його до виконання до Вознесенівського ВДВС міста Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області. 

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність тверджень заявника, що виконавчий лист не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков