Номер провадження: 33/813/1155/20
Номер справи місцевого суду: 496/3082/20 
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Журавльова О.Г., за участі секретаря судового засідання Янковської Ю.Л., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2020 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді трьох місяців позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , повторно протягом року, після накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, 16.07.2020 року о 23:30 год. в Одеській області Біляївського району, а/д М05 450км.+400м КП «Дачне, керував транспортним засобом марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому були встановленні додаткові світові прилади, з якими відповідно до встановлених норм правил експлуатацію забороно згідно ДСТУ 3649 розділ 6.1.1., чим порушив п.31.4.3 ПДР України.
Оскільки правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП було вчинено ним повторно протягом року, а тому його дії кваліфіковані ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду, направити справу за підсудністю за місцем реєстрації ОСОБА_1 та реєстрації транспортного засобу.
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що він не був присутнім під час розгляду справи, отримав копію оскаржуваної постанови лише 07 вересня 2020 року, апеляційну скаргу подав 11 вересня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 121 КУпАП розглянув справу за його відсутністю, при цьому належним чином він не був повідомленим про місце, час та дату судового засідання.
ОСОБА_1 зазначив, що він зареєстрований та проживає в Житомитрській області, автомобіль також зареєстрований в житомирській області, тому ОСОБА_1 вважає, що справу повинен розглянути Житомирський районний суд Житомирської області. 
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
16.10.2020 року до канцелярії Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 №33-21788/20, в якій він уточнив свою апеляційну скаргу, просив зазначити вірно в тексті апеляційної скарги «поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2020 року», а також просив закрити справу у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 38 КУпАП. Одночасно в заяві ОСОБА_1 зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.
Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 17 серпня 2020 року, за відсутності ОСОБА_1 . Копію оскаржуваної постанови судом першої інстанції було направлено ОСОБА_1 20.08.2020 року, доказів отримання копії оскаржуваної постанови апелянтом матеріали справі не містять.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що причина пропуску на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є поважною, оскільки ОСОБА_1 не мав можливості без отримання копії судового рішення ознайомитись з мотивами рішення суду першої інстанції та скласти вмотивовану апеляційну скаргу.
Виходячи з наведеного, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 17.08.2020 р. поновленню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при її розгляді суд першої інстанції повно та об`єктивно розглянув справу та прийняв обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Так, матеріали справи містять в собі докази, які у їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.121 КУпАП, а саме:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №273648 від 16.07.2020 року, ОСОБА_1 , повторно протягом року, після накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП, 16.07.2020 року о 23:30 год. в Одеській області Біляївського району, а/д М05 450км.+400м КП «Дачне, керував транспортним засобом марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 з на якому були встановленні додаткові світові прилади, з якими відповідно до встановлених норм правил експлуатацію забороно згідно ДСТУ 3649 розділ 6.1.1. чим порушив п.31.4.3 ПДР України (а.п.2).
Згідно з довідкою старшого інспектора з ОД ВАП УПП в Одеській області Сидоренка О., відповідно до постанови серії ЕАВ №1437057 від 20.08.2019 року ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.п.2)
Зазначена довідка підтверджує те, що ОСОБА_1 протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП, що обумовлює кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 121 КУпАП за кваліфікуючою ознакою повторне вчинення протягом року будь-якого з порушень, передбачених частинами 1-3 цієї статті.
Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги, вказані обставини підтверджуються диском відеофіксації, що є в матеріалах адміністративної справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 працівниками поліції було повідомлено про дату, час та місце слухання справи, про що також міститься його особистий підпис у протоколі (а.п.3-4).
Таким чином, твердження апелянта щодо відсутності його належного сповіщення про дату час та місце слухання справи спростовуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності розгляду справи Житомирським районним судом Житомирської області є безпідставними, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль ОСОБА_1 був зупинений у Біляївському районі Одеської області, тому справа розглядалася в Біляївському районному суді Одеської області – за місцем вчинення (виявлення) правопорушення.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення, яке було накладено судом першої інстанції на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, відповідає вимогам статей 23, 33 КУпАП, оскільки це найм`якіше стягнення передбачене санкцією ч. 4 ст. 121 КУпАП.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про винесення постанови без всебічного з`ясування всіх обставин справи та необ`єктивного дослідження доказів не ґрунтуються на матеріалах справи, так як всі обставини справи судом були досліджені всебічно, повно і об`єктивно.
Посилання ОСОБА_1 на необхідність застосування до нього наслідків спливу строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, протокол про вчинене адміністративне правопорушення датований 16 липня 2020 року, адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 17 серпня 2020 року, тобто в строк, передбачений ст. 38 КУпАП.
Одночасно апеляційний суду зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до його незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,
постановив:
Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов