КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 759/938/15-ц                                                                     Головуючий у суді І інстанції Величко Т.О.
Провадження № 22-ц/824/13108/2020                                            Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
16 грудня 2020 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: стягувач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», боржник - ОСОБА_1 ,
 
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ») звернулось до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») стягнутозаборгованість за кредитним договором № 09-326/07-А від 22 червня 2007 року в розмірі 1 116,99 дол. США та судові витрати в розмірі 243,60 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам та пені відмовлено.Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та пені скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по процентам в розмірі 126 дол. США, пеню в розмірі 8 048,61 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 675,01 грн. На виконання зазначених рішень судів 11 липня 2016 року банку було видано виконавчий лист № 759/938/15-ц.
21 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір про відступлення прав вимоги, згідно якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 09-326/07-А від 22 червня 2007 року, що був укладений між стягувачем та боржником. У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язані, зокрема ТОВ «АНСУ»набуло прав кредитора у правовідносинах з  ОСОБА_1 та отримало право грошової вимоги за рішення суду.
З вищенаведених підстав заявник просив суд замінити сторону у виконавчому листі по цивільній справі № 759/938/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «АНСУ».
УхвалоюСвятошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року заяву задоволено. Постановлено здійснити заміну стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «АНСУ» по цивільній справі № 759/938/15-ц.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги від 21 листопада 2018 року заявник став правонаступником (новим кредитором) стягувача, тому є підстави для заміни сторони по цивільній справі, в якій видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, боржник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що акт прийому-передачі кредитної справи ОСОБА_1 на підтвердження факту того, що ТОВ «АНСУ» є новим кредитором, суду не надано, а тому є всі підстави вважати, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не відступав право вимоги за кредитним договором. У порушення вимог пункту 3 договору про відступлення прав вимоги боржника не було повідомлено протягом десяти днів про укладення цього договору. У матеріалах справи міститься довідка секретаря про те, що технічний запис судового засідання не проводився, однак в матеріалах справи відсутній протокол судового засідання, що є порушенням процесуального законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Як на підставу своїх заперечень зазначив, що за умовами укладеного договору перехід прав вимоги ніяким чином не ставиться у залежність від підписання акту прийому-передачі кредитної справи, кошти за договором були сплачені у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 440 від 16 листопада 2018 року, а твердження боржника про його неповідомлення щодо відступлення прав вимоги не відповідають дійсності та створюють несприятливі наслідки лише для нового кредитора, а також направлені виключно на уникнення виконання судового рішення.
Відзив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на апеляційну скаргу до суду не надійшов.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 09-326/07-А від 22 червня 2007 року в розмірі 1 116,99 дол. США та судові витрати в розмірі 243,60 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам та пені відмовлено (а.с. 127, 128, т. 1).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та пені скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по процентам в розмірі 126 дол. США, пеню в розмірі 8 048,61 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 675,01 грн (а.с. 166-168, т. 1).
На виконання зазначених рішень судів 11 липня 2016 року банку було видано виконавчий лист № 759/938/15-ц (а.с. 176, т. 1).
21 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступає новому кредитору належні йому, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та поручителів зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 198-200, т. 1).
Згідно з даними реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 21 листопада 2018 року та підписаний його сторонами, під № 135 значиться кредитний договір № 09-326/07-А від 22 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 (а.с. 201, 202, т. 1).
У відповідності до пункту 4 договору про відступлення прав вимоги ТОВ «АНСУ» сплатило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» обумовлену суму грошових коштів в розмірі 3 891 825,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 440 від 16 листопада 2018 року (а.с. 67, т. 2).
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
За частиною першою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
У відповідності до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статей 442, 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13, Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10, 5 грудня 2018 року в справі 643/4902/14.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, частиною п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено, що положення статті 442 ЦК України (заміна сторони виконавчого провадження) застосуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Тобто, вказана норма закону має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, замінюючи стягувача по цивільній справі з примусового виконання рішеннясуду, суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтовано виходив з того, що ТОВ «АНСУ» на підставі укладеного договору про відступлення прав вимогиє правонаступником і отримало всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 759/938/15-ц, а саме: стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «АНСУ».
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «АНСУ» на підтвердження факту набуття статусу нового кредитора не надало відповідного акту прийому-передачі кредитної справи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з огляду на те, що умовами договору про відступлення прав вимогипередбачалося, що новий кредитор набуває зазначені в додатку № 1 до цього договору права кредитора в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4 цього договору; при цьому перехід прав вимоги ніяким чином не ставиться у залежність підписання акту прийому-передачі кредитної справи, оскільки підписання актів прийому-передачі документів, що підтверджують права вимоги (а не перехід прав вимоги), відбувалося на виконання пункту 5 договору, відтак у заявника був відсутній обов'язок долучати до заяви про заміну стягувача копію акту приймання-передачі документів, натомість він долучив копію кредитного договору та реєстру боржників, який підтверджують відступлення права вимоги та оригінали яких знаходяться у заявника.
Вказані вище документи є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Варто зазначити, що під час перегляду справи не встановлено даних про те, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «АНСУ» договір про відступлення прав вимоги у встановленому законом порядку визнаний недійсним, тому він вважається правомірним.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
В разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Таким чином право вимоги ТОВ «АНСУ» за кредитним договором № 09-326/07-А від 22 червня 2007 року, яке виникло у нього на підставі договору про відступлення прав вимоги від 21 листопада 2018 року, презюмується.
Що стосується посилань боржника на те, що його не було повідомлено про здійснене відступлення прав вимоги згідно з цим договором, то відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо ж боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням.
Тобто, неповідомлення боржника про відступлення права вимоги ніяким чином не впливає на результат вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження у судовому порядку, а є наслідком того, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Крім того, згідно копії списку № 6834 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, доданого до відзиву, вбачається, що 6 грудня 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило на адресу ОСОБА_1 відповідне повідомлення, що боржником не спростовано (а.с. 68, т. 2).
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, які полягають у відсутності в матеріалах справи протоколу судового засідання, оскільки за змістом положень статей 247, 248 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи та розгляду справи за їх відсутності фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється і протокол судового засідання не оформляється.
Разом з тим колегія суддів враховує, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки ТОВ «АНСУ» на підставі укладеного з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договору набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором, яка стягнута відповідними рішеннями судів, що набрали законної сили.
Отже, районний суд правильно встановив правову природу питання заміни сторони виконавчого провадження, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви ТОВ «АНСУ»  про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                      Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                               С.А. Голуб

                                                                                                         Д.О. Таргоній