ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року 
м. Харків
справа № 645/593/19-ц
провадження № 22-ц/818/4426/20                                                  
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова, постановлену 9 липня 2020 року у складі судді Шарка О.П.,
У С Т А Н О В И В:
Першого лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним укладений 01.09.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги. 
Позов обґрунтований тим, що 04.03.2014 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, засвідчений розпискою, за умовами якого ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 235 941 грн 58 коп. 09.03.2015 між тими ж сторонами був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у позику 400 000 грн. На підтвердження укладення договору позики від 09.03.2015 також була складена розписка. 01.09.2016 ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги за розписками від 04.03.2014 та 09.03.2015 перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 . Укладений 01.09.2016 договір не дійсний, тому що під час розгляду іншої цивільної справи за участю тих же сторін установити місце проживання ОСОБА_3 не вдалося, місце його реєстрації не відоме. Зазначене унеможливлює виконання зобов`язання боржником на користь нового кредитора. У договорі від 01.09.2016 зазначені паспорт та серія ОСОБА_3 , хоча за даними Державної міграційної служби України паспорт із таким номером і серією визнаний недійсним з 19.04.2019. Тому викликає сумнів існування громадянина ОСОБА_3 як сторони договору про відступлення права вимоги. Тому ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 01.09.2016 з підстав відсутності в особи, яка його укладала необхідного обсягу цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).
Двадцять п`ятого червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: 1. Чи належить підпис на договорі відступлення права вимоги від 01 вересня 2016 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 чи іншій особі?; 2. Коли було вчинено підпис на договорі відступлення права вимоги.
Заява обґрунтована тим, що дійсним позов поданий з підстав недоведеності існування громадянина ОСОБА_3 , оскільки позивач із ним не знайомий, місце його проживання не відоме, в судові засідання ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся, його паспорт визнаний недійсним. Зазначене свідчить про намагання невідомих осіб стягнути з ОСОБА_1 кошти, які їм не належать. І встановлення факту підписання ОСОБА_3 оспорюваного договору від 01.09.2016 має значення для правильного вирішення справи.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 9 липня 2020 року клопотання представника ОСОБА_1 задоволене, у справі призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої постановлені визначені у клопотанні від 25.06.2020 питання.
Ухвала суду мотивована тим, що для з`ясування обставин у справі необхідні спеціальні знання.
Двадцятого липня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, безпідставність та необґрунтованість ухвали суду від 09.07.2020, просить її скасувати, повернути справу для продовження розгляду до Фрунзенського районного суду м. Харкова.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 вже оскаржував договір про відступлення права вимоги в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області у справі № 628/3090/16 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вже стягнута заборгованість за розписками від 09.03.2015 й 04.03.2014, отже, рішенням суду, що набрало законної сили, вже встановлений факт відповідності чинному законодавству договору про відступлення права вимоги від 01.09.2016. Суд першої інстанції, призначаючи експертизу, не навів відповідних аргументів для цього та намагається переоцінити обставини, встановлені рішеннями судів в інших цивільних справах. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
ОСОБА_5 у письмових поясненнях заперечив законність ухвали суду від 09.07.2020 з посиланням на доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги. Також указав, що він визнає підписання договору про відступлення права вимоги 01.09.2016, тому призначення почеркознавчої експертизи направлене на затягування розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з дійсним позовом з підстав того, що у ОСОБА_3 був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності для підписання договору про відступлення права вимоги від 01.09.2016 (а.с. 2-6). При цьому позивач вважав, що договір від 01.09.2016 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому в силу приписів ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним. 
Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2 ст.102 ЦПК України).
Колегія суддів не погоджується із висновком суду про те, що визначені в ухвалі суду від 09.07.2020 питання судової почеркознавчої експертизи спрямовані на встановлення обставин, що належать до предмета доказування у цивільній справі № 645/593/19. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.
Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
Встановлення належності підпису в договорі про відступлення права вимоги від 01.09.2016 ОСОБА_3 або іншій особи необхідне для визначення наявності волевиявлення ОСОБА_3 на укладення такого договору. Перевірка зазначеної обставини свідчитиме про відповідність договору ч.3 ст.203 ЦК України.
Проте ОСОБА_1 не заявляв позов з підстав не відповідності договору від 01.09.2016 вимогам ч.3 ст.203 ЦК України. 
Для доведення обставин на які посилається позивач у своєму позові ( відсутність у ОСОБА_3 дієздатності на укладення оспорюваного договору) встановлення справжності його підпису у зазначеному договору не вимагається. 
За змістом ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. 
Згідно з ч.1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Згідно з загальними положеннями ЦК про фізичну особу, остання може бути обмежена у дієздатності або визнана недієздатною у встановленому законом порядку. 
Отже, висновок судової почеркознавчої експертизи за визначеними позивачем питаннями не сприятиме з`ясуванню обставин, що мають значення для справи № 645/593/19, оскільки наявність чи відсутність волевиявлення ОСОБА_3 не належить до предмету доказування у дійсній цивільній справі. 
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції – скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 9 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи відмовити. 
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 17 листопада 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук