УХВАЛА

12 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 120/1714/20-а
адміністративне провадження № К/9901/30059/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.  
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі                                      № 120/1714/20-а за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника в сумі 8615 грн, винесену 18 березня 2020 року ВП № 59915358;
- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346 грн, винесену 18 березня 2020 року ВП № 59915358;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 1700 грн від 06 квітня 2020 року ВП № 59915358.
04 червня 2020 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від  06 жовтня 2020 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Центрального Відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про накладення штрафу в розмірі 1700 грн від 06 квітня 2020 року ВП № 59915358.
Визнано протиправною та скасовано постанову Центрального Відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про накладення арешту на кошти боржника від 18 березня 2019 року ВП № 59915358 в сумі 269 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень) та витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок), всього 4840,80 грн ( чотири тисячі вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального Відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 10 листопада 2020 року.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Предметом розгляду даної справи є скасування постанов органу державної виконавчої служби про арешт коштів боржника, стягнення виконавчого збору та накладення штрафу. 
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, позивач не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 287, частиною третьою статті 333 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі №120/1714/20-а за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Шевцова
Судді                                                                                                    Н.А. Данилевич
                                                                                                    В.Е. Мацедонська