ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6641/19                                        Головуючий у 1-й інстанції:  Каракашьян С.К. 
                                                                                                 Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2020 року                                                                                   м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                      Василенка Я.М.,
суддів                                                 Кузьменка В.В., Шурка О.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
                                                     В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати таким, що не відповідає Конституції і пенсійному законодавству України та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 10 .08.2019 в розмірі 1 804, 67 грн. без урахування зарплати (доходів), отриманих під час роботи в російському підприємстві в Санкт-Петербурзі (Російська Федерація) в 2007-2011 роках, згідно з наданими довідками про доходи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести розрахунок пенсії ОСОБА_1 при призначенні згідно з чинним законодавством та включити доходи, отримані під час роботи в Російській Федерації в 2007-2011 роках відповідно до наданих довідок про доходи; при розрахунках конвертацію російських рублів у гривні зробити за курсом валют, що встановив Національний банк України на дату призначення пенсії, тобто на 10.08.2019;
   - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити різницю між призначеною та фактично виплаченою пенсією починаючи з 10.08.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2020 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 заробітку (доходу) за періоди роботи з 01.06.2007 по 19.06.2011; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 10.08.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням заробітку (доходу) за періоди роботи з 01.06.2007 по 19.06.2011, відповідно до довідок про доходи, виданих ООО «Региональные независимые газеты Север-Запад», виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії, з урахуванням проведених виплат; в решті позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2019 на підставі заяви позивача ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 18.09.2019 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило ОСОБА_1 , що заробіток останнього в період роботи в Російській Федерації з 2007 по 2011 років не може бути врахований, оскільки заробітна плата враховується згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В подальшому, на звернення позивача, Пенсійний фонд України листом від 12.11.2019 проінформував ОСОБА_1 , що до його страхового стажу враховано період роботи в ТОВ «Регіональні незалежні газети «Північний захід» (Російська Федерація). При цьому, суми заробітної плати за період роботи з 01.06.2007 по 19.06.2011 враховано у нульовому значенні, оскільки до заяви про призначення пенсії довідки про заробітну плату, виданої відповідно до вимог Порядку № 22-1,  за заначений період роботи надано не було. 
Вважаючи протиправним невключення доходів, отриманих під час роботи в Російській Федерації в 2007-2011 роках при розрахунку пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, мотивував своє рішення тим, що відповідач протиправно не врахував при обчисленні середньомісячного заробітку позивача для розрахунку пенсії довідки про   заробітну плату позивача, виданої ООО «Региональные независимые газеты С-З» та визначив заробітну плату за вказаний період за нульовим значенням, оскільки на підтвердження вказаного позивачем надано усі необхідні документи, а довідки містять усю необхідну інформацію про розмір заробітку позивача за спірний період.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1   ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   законодавство про пенсійне забезпечення базується на   Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього   Закону,   законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1   ст. 40 вказаного Закону   для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Міжнародним документом у галузі пенсійного забезпечення громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав є Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана Україною та Російською Федерацією, набула чинності 13.03.1992. 
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 5 Угоди   ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Відповідно до статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.   Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.   Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Як вже було зазначено вище, відповідач, як на підставу неприйняття довідки, виданої на території Російської Федерації, вказує на її невідповідність вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. 
Відповідно до п.п. 3 п. 2.1 вказаного Порядку особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку. Вказаним додатком затверджена форма довідки про заробітну плату для обчислення пенсії. В ній, зокрема, вказується   орган, що видав довідку, особа, якій довідка видана, суми заробітної плати та період, за який вона нарахована, а також підстава видачі довідки (назви первинних документів). 
Колегія суддів зазначає, що позивачем надано довідки за формою, затвердженою наказом ФНС Росії та містить всі аналогічні реквізити.
Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, на підтвердження наявного заробітку за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу надано усі необхідні документи, а довідки містять усю необхідну інформацію про розмір заробітку позивача за спірний період.
При цьому, вказані довідки видані за формою, встановленою законодавством Російської Федерації, а тому, на підставі ст. 11 Угоди від 13.03.1992, учасницями якої є і Україна, і Російська Федерація, даний документ повинен бути прийнятий національним державним органом без легалізації.
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що вказаний період роботи зарахований до страхового стажу позивача, однак, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відповідач протиправно не врахував при обчисленні середньомісячного заробітку позивача для розрахунку пенсії довідки про   заробітну плату позивача, виданої ООО «Региональные независимые газеты С-З» та визначив заробітну плату за вказаний період за нульовим значенням. 
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що позовні вимоги викладені таким чином, що не дають змогу захистити правові інтереси позивача в повній мірі,  для повного забезпечення захисту прав позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  щодо неврахування при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 заробітку (доходу) за періоди роботи з 01.06.2007 по 19.06.2011 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 10.08.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням заробітку (доходу) за періоди роботи з 01.06.2007 по 19.06.2011, відповідно до довідок про доходи, виданих ООО «Региональные независимые газеты Север-Запад», виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії, з урахуванням проведених виплат.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. При цьому, обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                    Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Кузьменко В.В.

                                                                                                              Шурко О.І.