Справа № 308/5935/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        30 листопада 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,
з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року у справі № 308/5935/20 (Головуючий: Зарева М.І.), - 

В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А., мотивуючи тим, що 17 червня 2020 року отримав від приватного виконавця рекомендований лист, в якому виявив постанову від 06 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62273437 про примусове виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 року № 2-144/11 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 правонаступника ПАТ «Банк «Київська Русь») 12 796,84 Євро.
Справу № 2-144/11 розглядав Ужгородський міськрайонний суд, як суд першої інстанції.
Аналогічного листа та постанову приватного постанову приватного виконавця № 62273540 отримала його дружина ОСОБА_3 , яка є також боржником за ухвалою апеляційного суду.
Ознайомившись зі змістом постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 вважає, що дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження та винесена ним постанова є неправомірними і такими, що порушують його права та свободи.
У заяві ОСОБА_1 зазначає, що при відкритті виконавчого провадження № 62273437, приватний виконавець Ярошевський Д.А. не дотримався вимог п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.
04 вересня 2008 року ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено кредитний договір № 197-03-08-2, де заявник виступив майновим поручителем.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі виконані не були, у зв`язку з чим виник спір, який закінчився мировою угодою, затвердженою ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 року.
Згідно умов мирової угоди, заборгованість перед банком за кредитним договором становила 12 796,84 Євро і повне погашення боргу мало відбутися до 10.10.2016 року.
Дана мирова угода виконувалась належним чином, останній платіж було зроблено 27.05.2015 року, а вже в червні 2015 року при спробі сплатити черговий платіж виявилось, що банк визнаний неплатоспроможним і відділення Банку в м. Ужгороді припинило роботу.
За час виконання мирової угоди Банку було сплачено 8 195,00 євро, а залишок боргу в розмірі 4601,84 Євро залишився несплаченим.
Оскільки, останній платіж на виконання мирової угоди був зроблений в травні 2015 року, а наступний платіж, який мав відбутися до 10.06.2015 року не відбувся, банк, з 10.07.2015 року набув право звернути ухвалу апеляційного суду (виконавчий документ) до примусового виконання.
Таким чином, банк, як кредитор, мав право пред`явити ухвалу апеляційного суду до примусового виконання до 10.07.2018 року включно, таким правом, передбаченим ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, кредитор не скористався, із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, не звертався.
25 липня 2018 року між Банком (від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Біла І.В.) та ОСОБА_2 був укладений договір № UA-EA-2018-04-000012-а/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.
У 2019 році, ОСОБА_2 , як новий кредитор, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак, розгляд цієї справи ще не закінчений і рішення по ній не набрало законної сили.
04 червня 2020 року при відкритті виконавчого провадження № 62273437 приватний виконавець Ярошевський Д.А. знав, що питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання апеляційним судом не було вирішено, проте в порушення п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, прийняв упереджене та незаконне рішення про відкриття виконавчого провадження.
Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області - Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження № 62273437 про примусове виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 № 2-144/11 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 (правонаступника ПАТ «Банка «Київська Русь») 12 796,84 євро та постанову приватного виконавця від 04.06.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62273437 неправомірними і зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення скарги відсутні, так як відкриття виконавчого провадження по простроченому виконавчому документу суперечить Закону № 1404-VIII і суд безпідставно вважав, що ухвала суду від 18.11.2019 року про поновлення ОСОБА_2 строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, незважаючи на її оскарження до апеляційного суду та відкриття апеляційного провадження, чинна, тобто набрала законної сили і може виконуватися.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області – Ярошевського Д.А., який просить ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Встановлено, що 04.06.2020 року до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. надійшла заява стягувача – ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 23 травня 2014 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12 796,84 євро по кредитному договору № 197-03-08-2 від 04.09.2008 р. на користь ОСОБА_2 (згідно ухвали у справі № 2-144/11 від 02.10.2019 р. змінено стягувача з ПАТ «Банк Київська Русь» її правонаступником ОСОБА_4 ).
До заяви про відкриття виконавчого провадження, стягувачем додано всі необхідні документи, зокрема і копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 18.11.2019 року про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, що набрала законної сили.
На підставі поданих стягувачем ОСОБА_2 04 червня 2020 року документів, приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. у відповідності до статтей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62273437 з примусового виконання ухвали № 2- 144/11 від 23 травня 2014 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , які було надіслано боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення і які ним отримані 17 червня 2020 року, що підтверджуються повідомленням про вручення поштового відправлення.
У скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 2-144/11, виданої 23.05.2014 року Апеляційним судом Закарпатської області з пропущеним строком пред`явлення, так як на даний час, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019, якою поновлено строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, який оскаржується в апеляційному порядку.
Разом з тим, постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року скасовано і заяву ОСОБА_2 задоволено та поновлено ОСОБА_2 пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, а саме ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року про стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 р. в розмірі 12 796,84 Євро.
За змістом статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання по всій території України.
Закон України «Про виконавче провадження» – є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно до ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах визначених законом або міжнародним договором України.
Приватний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
У відповідності до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше передбачено цим Кодексом.
Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
За таких обставин і враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи заявника, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019 року не набрала законної сили, оскільки була оскаржена в апеляційному порядку, а тому не була обов`язковою до виконання і не створювала юридичних наслідків для будь-якого учасника виконавчого провадження, не знайшла свого підтвердження.
Доводи ОСОБА_1 про те, що приватний виконавець Ярошевський Д.П. був зобов`язаний зупинити виконавче провадження чи повернути документ без виконання без виконання, так як йому було відомо про скасування в апеляційному порядку ухвали про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки ст.ст. 34 та 37 Закону України «Про виконавче провадження» містить виключний перелік підстав для зупинення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу, в який не входять оскарження особою ухвали про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а сама ухвала від 11 січня 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження не містить рішення про зупинення дії оскаржуваного рішення.
Враховуючи обставини справи, у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано вважає, що дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження вчинене з дотриманням діючого законодавства та відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 07 грудня 2020 року.
Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой