П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1824/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
12 листопада 2020 року                                                                                                             м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року  (прийняте у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 02.04.2020 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду  в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення №694-652/Т-03/8-2200/20 від 24.02.2020 Головного управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькій області про відмову у зарахуванні стажу та перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькій області провести зарахування стажу, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати її призначення за віком.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 позов задоволено повністю:
- визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькій області №694-652/Т-03/8-2200/20 від 24.02.2020;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькій області зарахувати позивачу  страховий  стаж періодів роботи з 23.05.1977  по 19.12.1987  в Тазовській геофізичній експедиції та з 21.12.1987 по 20.01.1988 на Тазовській розподільчій нафтобазі в пільговому обчисленні з кратністю один рік за півтора;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України  в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії позивачу з дати її призначення за віком, з 08.10.2013, з урахуванням раніше виплачених сум
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що періоди роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, з 1 березня 1960 року до 1 січня 1991 року зараховуються в стаж роботи в півторакратному розмірі при умові укладання трудового договору, в якому повинно бути зазначено, що на працівника поширювались пільги, передбачені п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, оскільки такий договір позивачем не наданий тому відсутні підстави для зарахування спірного стажу в півторакратному розмірі.
Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не застосовано ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки позивачем  без поважних причин пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про достатність наданих позивачем документів, якими підтверджується стаж роботи позивача.
Разом з тим, за приписами ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком з 08.10.2013 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
31.01.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про зарахування страхового стажу та перерахунку розміру пенсії, оскільки в період з 23.05.1977 по 20.01.1988 працював у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Листом від 24.02.2020 №694-652/Т-03/8-2200/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів роботи з 23.05.1977 по 19.12.1987 - в Тазовській геофізичній експедиції та з 21.12.1987 по 20.01.1988 - в Тазовській розподільчій нафтобазі в пільговому обчисленні з кратністю один рік за півтора з 08.10.2013, оскільки трудові договора та інші документи, які б підтверджували факт їх укладання, за періоди роботи в районах Крайньої Півночі відсутні в матеріалах пенсійної справи.
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо зарахування стажу роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , позивач працював в районах Крайньої Півночі (смт. Тазовський, Тюменської обл.) у період з 23.05.1977 по 19.12.1987 та з 21.12.1987 по 20.01.1988, а тому дії відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії періодів роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців спірних періодів з підстав ненадання строкового трудового договору, є протиправними.
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.
Абзацом 2 п. 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
За приписами п.п. "д" п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26 вересня 1967 року передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років.
Отже, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 року зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.
Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами немає, тому це не потребує доказування.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з  абз. 3 п.5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Отже, законодавство визначає, що основним та достатнім документом, який  підтверджує стаж роботи, є трудова книжка,  хоча наявність стажу може доводитись і іншими документами, якими є трудовий договір або довідки про роботу. 
Таким чином, суд колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупності.
Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач працював в районах Крайньої Півночі (смт. Тазовський, Тюменської обл.) у період з 23.05.1977 по 19.12.1987 та з 21.12.1987 по 20.01.1988, а саме:
- з 23.05.1977 по 19.12.1987 столяром ІІІ розряду в Тазовській геофізичній експедиції Ямало - Німецького геофізичного треста "Ямалнефтегазгеофізика";
- 21.12.1987 по 20.01.1988 головним механіком на Тазовській розподільчій нафтобазі.
Відомості про роботу позивача у період з 23.05.1977 по 19.12.1987 в районах Крайньої Півночі (смт. Тазовський, Тюменської обл.) також підтверджуються довідкою від 12.09.2014 №2411 виданою ВАТ "Геотекс сейсморозвідка".
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо протиправності дій відповідача у відмові зарахування позивачу до пільгового стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії періодів роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців періодів: із 23.05.1977 по 19.12.1987 та з 21.12.1987 по 20.01.1988 з підстав ненадання строкового трудового договору.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.03.2019 у справі №343/859/15-а та від 16.10.2019 у справі №176/797/14-а та від 18.03.2020 у справі № 345/1785/17.
Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та не застосування ч. 2 ст. 122 КАС України, то апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Так, у постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України у системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, непроведення виплати пенсії відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, у зв`язку з встановленим порушенням відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення, не може бути застосований шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки це має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною 2 статті 46 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право позивача на виплату сум пенсій за минулий час.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.