ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №495/8349/14-а,  адміністративне провадження №К/9901/20141/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого – Стародуба О.П., 
суддів – Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (судді – Градовський Ю.М., Кравченко К.В., Лук`янчук О.В.) у справі за позовом заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах громадянина ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
визнати протиправними дії відповідача щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності в розмірі меншому, ніж передбачено чинним законодавством;
зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби осіб» та статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з грошового забезпечення, передбаченого частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням усіх отриманих видів грошового забезпечення за останньою посадою на військовій службі, включно з грошовою допомогою на оздоровлення та матеріальною допомогою для вирішення соціально-побутових питань, з врахуванням проведених виплат.
Судами встановлено, що наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) за №24-ПМ від 24.07.2011р. позивач звільнений з військової служби в запас. (а.с.23)
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №192 від 07.09.2011р. на підставі вищевказаного наказу позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та вказано, що позивач щорічну чергову відпустку за 2011р. використав, грошову допомогу на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань отримав. (а.с.24)
Згідно з довідки МСЕК серії 10 ААВ №718470 від 19.12.2013р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності захворювання, пов`язане з виконання обов`язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН. (а.с. 26) 
23.12.2013р. військово-медичним клінічним центром Південного регіону 65044 видано довідку №3510 про розмір грошового забезпечення позивача за останньою посадою, яку він займав на день звільнення зі служби, для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №499, згідно з якою посадовий оклад 800 грн, оклад за військове звання 55 грн, надбавка за вислугу років 30% від ПО, ОВП 256,50 грн, надбавка за виконання ОВЗ 50% 555,75 грн, премія 125% 1000 грн, розмір грошового забезпечення за місяць – 2667,25 грн. (а.с. 27)
Листом від 02.10.2014р. №5845 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у 2013 році йому було перераховано кошти для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ № 499 в розмірі 80   017,50 грн. (а.с. 28)
Не погоджуючись з сумою виплати позивач звернувся до суду з цим позовом. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що одноразова грошова допомога у зв`язку з настанням інвалідності, що пов`язання з виконанням службових обов`язків виплачена позивачу в значно меншому розмірі ніж визначено чинним законодавством України, а саме без врахування грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2014р, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014р., відмовлено у відкритті провадження у справі.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.01.2016р. касаційну скаргу задоволено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано та прийнято нове рішення, яким справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2016р. позов задоволено. 
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. апеляційну скаргу задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення є одноразовими видами грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби, визначається Порядком, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності в розмірі меншому, ніж передбачено чинним законодавством України та зобов`язання здійснити нарахування та виплату вказаної допомоги у розмірі визначеному Законом.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення є одноразовими видами грошового забезпечення військовослужбовців, які мають характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту працюючих військовослужбовців, розмір яких визначається виходячи з місячного грошового забезпечення військовослужбовців за займаною посадою, структура та умови виплати якого упорядковані Постановою №1294 згідно із затвердженими схемами посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення.
Судом встановлено, що позивачем на день звільнення згідно із займаною посадою отримано грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати одноразову грошову допомогу, включивши до розрахунку грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань є безпідставними та не підлягають задоволенню.
З ухваленими у справі рішенням суду апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що виходячи з визначених в частині 4 статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вищу юридичну силу, та обчислювати грошову допомогу виходячи із посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.  
В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Згідно з частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали;    місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499   затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби(зборів) осіб.
Порядком №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499 передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Виходячи із визначених в частині 4 статті 9 КАС України   загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а    Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.
Враховуючи викладене, при розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України повинно проводити розрахунок, виходячи з грошового забезпечення позивача у розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме враховуючи посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову. 
Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – постанова № 1294) та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за №   638/15329; далі – Інструкція) Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).
Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міноборони (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункти 33.1, 33.3 пункту 33 розділу ХХХІІІ Інструкції).
Зазначені допомоги є одноразовими видами грошового забезпечення військовослужбовців, які мають характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців, розмір яких визначається виходячи з місячного грошового забезпечення військовослужбовців за займаною посадою, структура та умови виплати якого упорядковані постановою № 1294 згідно із затвердженими схемами посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення.
Частина 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності. Порядок та умови виплати такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України на виконання зазначеної норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», установлено, що військовослужбовцям – інвалідам ІІ групи – у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби така одноразова грошова допомога виплачується у розмірі, що визначається у відсотках, 30-місячного грошового забезпечення (абзац сьомий підпункту 2 пункту 2 Порядку). При цьому згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку грошове забезпечення для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби – на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що одноразові види грошового забезпечення військовослужбовців – допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань як соціальні гарантії держави, а також допомога у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби як компенсація державою додаткових витрат у зв`язку із втратою такою особою працездатності – визначаються із розрахунку місячного грошового забезпечення, структура та умови виплати якого упорядковані постановою № 1294, згідно із затвердженими схемами посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.06.2014р.  у справі 21-117а14 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
За таких обставин, апеляційний суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для врахування під час обчислення розміру одноразової грошової допомоги  позивачу у зв`язку з встановленням інвалідності із розрахунку грошового забезпечення  грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Посилання позивача в обгрунтування касаційної скарги на висновки Верховного Суду України у справах №21-383а13, №21-475а13, №21-477а13 та №21-495а14 є безпідставним і висновки апеляційного суду не спростовує, оскільки такі висновки стосуються інших складових грошового забезпечення передбаченого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції  – без змін.
Керуючись ст. 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, –
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р.      -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає

Судді:          
                                                                      
О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко  
           
В.М. Кравчук