Постанова

іменем України
27 жовтня 2020 року
м. Київ 
справа № 390/1336/15-к
провадження № 51-1210км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої                                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                                ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
захисника                                                     ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2019 року й ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2020  року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо цивільних позовів, процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишив без задоволення, апеляційні скарги представника цивільного відповідача НАСК «Оранта» ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача ПАТ «СГ НАДІЯ НОВА» ОСОБА_10 задоволено частково, вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_11 , законного представника малолітнього ОСОБА_12 та в інтересах потерпілої ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до НАСК «ОРАНТА», ПАТ «СГ НАДІЯ НОВА», ОСОБА_6 скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні за викладених у вироку обставин порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох потерпілих та тяжкі тілесні ушкодження іншим потерпілим.
Як установив суд, 31 жовтня 2014 року близько 18:40 усупереч пп. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1, 10.6, 10.10 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем КамАЗ-55102 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), що належить приватному акціонерному сільськогосподарському товариству «Надія», і рухаючись на 45 км + 310 м автодороги Олександрівка-Кіровогорад-Миколаїв у напрямку м. Кіровограда, ОСОБА_6 , маючи намір вчинити розворот свого автомобіля у зворотному напрямку на Т-подібному перехресті з другорядною дорогою, з`їхав з головної дороги на другорядну, після чого, включивши лівий покажчик повороту розпочав рух, однак через габарити транспортного засобу з першої спроби не зміг завершити маневр розвороту, внаслідок чого його автомобіль зупинився передньою частиною на  лівому узбіччі стосовно свого попереднього руху, а задньою частиною залишився на смузі руху, на яку мав намір розвернутися.
У подальшому, маючи намір завершити маневр розвороту, ОСОБА_6 розпочав рух заднім ходом та, не переконавшись, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху автомобіля, який наближався до місця його розвороту, задньою частиною виїхав на смугу свого попереднього руху і передньою частиною залишився на зустрічній смузі, після чого зупинився, оскільки зі сторони м.  Кіровограда в напрямку с. Велика Северинка рухався невстановлений слідством легковий автомобіль, водій якого, виявивши автомобіль КамАЗ, що стояв посеред проїзної частини, змушений був маневрувати та виконувати його об`їзд по зустрічній смузі руху.
У цей момент зі сторони с. Велика Северинка в напрямку м. Кіровограда рухався автомобіль «DAEWOO Lanos» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_16 , якому діями ОСОБА_6 була створена реальна перешкода для руху. При цьому водій автомобіля «DAEWOO Lanos» ОСОБА_16 неправомірними діями ОСОБА_6 був введений в оману щодо дорожньої обстановки та, діючи в аварійній ситуації, допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з лівою задньою частиною автомобіля КамАЗ з подальшим з`їздом у правий кювет щодо напрямку свого руху і наїздом на дерево.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди  (далі – ДТП) водій та пасажир автомобіля «DAEWOO Lanos» ОСОБА_16 та ОСОБА_17 отримали тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю останніх, пасажирки автомобіля «DAEWOO Lanos» ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений та його захисник просять скасувати на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення і закрити кримінальне провадження, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Аргументуючи свої вимоги, скаржники наводять доводи, суть яких зводиться до того, що матеріали провадження не містять достатніх та належних доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_6 у  вчиненні злочину. Зокрема, на думку скаржників, протокол огляду місця події складено з порушеннями, висновок експерта проведено без врахування пояснень ОСОБА_6 , судами не встановлено точні час та місце вчинення ДТП, ухвала слідчого судді від 13 березня 2015 року не виконана, експерт ОСОБА_18 на момент проведення експертизи, на думку скаржників, не мав такого права, показання потерпілих та свідків є суперечливими. Також засуджений та його захисник зазначають, що апеляційний суд не розмежував право обвинуваченого виступити в судових дебатах з останнім словом, проголосив лише резолютивну частину судового рішення і не роз`яснив його зміст. Крім того, вони не погоджуються з вирішенням місцевим судом цивільних позовів.
На вказану касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_11 подала заперечення, в яких, наводячи аргументи, просить залишити судові рішення без зміни. 
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник підтримав касаційну скаргу в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначив, що суд не встановив та не перевірив вини іншого водія ДТП, що могло істотно вплинути на кваліфікацію дій його підзахисного, засуджений підтримав думку захисника. Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
У касаційній скарзі засуджений та його захисник, окрім іншого, заперечують правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень Суду законом не віднесено.
Разом із тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з  додержанням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у ході судового розгляду потерпілої ОСОБА_14 , яка перебувала в автомобілі «DAEWOO Lanos» під час ДТП та повідомила про обставини зіткнення; свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які були очевидцями події та бачили як автомобіль «DAEWOO Lanos» після зіткнення полетів у кущі, перевернувся на дах, а автомобіль КАМАЗ рухався поперек дороги;свідка ОСОБА_21 , потерпілої ОСОБА_11 ; даних, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 та підозрюваного, а в подальшому і обвинуваченого ОСОБА_6 , а також на підставі проведених судових інженерно-транспортних (автотехнічних) експертиз від 10 листопада 2014 року №  1930 та від 11 листопада 2014 року, від 06 січня 2015 року № 2271, комісійної судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи від 29 травня 2015 року №  575, 79, судової інженерно-транспортної (транспортно-трасологічної) експертизи від 13 листопада 2014 року № 1931, судово-медичних експертиз № 991, 992, 55, 56, зміст яких детально відображено у вироку.
Твердження сторони захисту про те, що зіткнення відбулося на лівій стороні дороги, по напрямку руху автомобіля КамАЗ, було предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який повторно дослідивши докази, дійшов обґрунтованого висновку, що вони є неспроможними. Так, відповідно до висновку комісійної судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи від 29 травня 2015 року № 575, 79, проаналізувавши слідову інформацію, зафіксовану в протоколі огляду місця події і на схемі до неї, вбачається, що місце зіткнення автомобілів КамАЗ-55102 і  «DAEWOO Lanos» знаходиться в районі місця, позначеного позицією № 1 на схемі до протоколу на відстані близько 2,6 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «DAEWOO Lanos», тобто зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «DAEWOO Lanos». 
Цим же висновком встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів вказаних водієм автомобіля КамАЗ-55102 ОСОБА_6 на відстані 5,53 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «DAEWOO Lanos», а також те, що перед ДТП ОСОБА_6 , здійснюючи маневр розвороту, звільнив смугу руху автомобіля «DAEWOO Lanos», є технічно необгрунтованими.
Те, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «DAEWOO Lanos» підтвердили і свідки  ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Наведеними доказами спростовуються також доводи сторони захисту щодо невстановлення органами досудового розслідування та судом місця та часу зіткнення. 
Спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження сторони захисту щодо невиконання органами досудового розслідування ухвали слідчого судді від 13 березня 2015 року. Так, з матеріалів провадження вбачається, що цією ухвалою було скасовано постанову слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_22 від 05 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_8 про проведення слідчого експерименту. 
Відповідно до матеріалів кримінального провадження 06 травня 2015 року було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 та його адвоката. При цьому, обвинуваченому було запропоновано виконати маневр розвороту на автомобілі КамАЗ, який був завантажений такою ж вагою як і на момент ДТП, однак ОСОБА_6 відмовився (т. 4, а.п. 236). 
Крім того, зазначене твердження сторони захисту було предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який дійшов правильного висновку про те, що погодні умови на момент проведення слідчого експерименту відповідали погодним умовам на момент ДТП, враховано також те, що не було змін кліматичного характеру у вигляді дощу, снігу, туману, інших опадів.
Є неспроможними та перевірялися апеляційним судом і доводи щодо відсутності повноважень у експерта ОСОБА_18 на проведення комісійної судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи від 29 травня 2015 року № 575, 79. 
Так, відповідно до Реєстру атестованих судових експертів рішенням експертно-кваліфікаційної комісії Одеського НДІСЕ від 31.05.2010 року № 9 (4) судовому експерту ОСОБА_18 видано доповнення до свідоцтва експерта № 305 за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», у подальшому дію свідоцтва було продовжено.
Таким чином, усупереч твердженням, викладеним у касаційній скарзі, місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував, передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення проти безпеки руху.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в касаційній скарзі не наведено.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_6 обґрунтовано отримало юридично-правову оцінку за ч. 3 ст. 286 КК.
Призначене засудженому покарання є справедливим, відповідає його меті та загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Вирок суду відповідає положенням ст. 374 КПК.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, які фактично є аналогічними доводам, наведеним у касаційній скарзі, та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, з чим погоджується суд касаційної інстанції та не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга сторони захисту не містить.
Твердження, викладені засудженим та його захисником у касаційній скарзі, про те, що суд апеляційної інстанції не надав ОСОБА_6 права на останнє слово та не роз`яснив зміст прийнятого рішення, спростовується журналом судового засідання від 18 лютого 2020 року та технічним носієм інформації, на якому зафіксоване зазначене судове засідання (т. 1 (диск), т. 8, а.п. 189). 
Також із зазначених матеріалів убачається, що 18 лютого 2020 року в судовому засіданні було оголошено лише резолютивну частину судового рішення, а повний текст ухвали мав бути оголошений 24 лютого 2020 року. Проте, оскільки 24 лютого 2020 року учасники судового провадження не з`явилися в судове засідання, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (т. 8, а.п. 216), копії судових рішень були направлені сторонам поштою.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Судові рішення щодо ОСОБА_6 у частині вирішення цивільних позовів не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки відповідно до ч. 2 ст.  424 КПК у касаційному порядку оскаржуються судові рішення, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. З ухвали апеляційного суду вбачається, що вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_11 , законного представника малолітнього ОСОБА_12 та в інтересах потерпілої ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до НАСК «ОРАНТА», ПАТ «СГ НАДІЯ НОВА», ОСОБА_6 скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з тим, що суд не встановив та не перевірив вини іншого водія ДТП, не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки відповідно до ч.1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в  межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, не встановлено. Тому подана касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2019  року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                          ОСОБА_23 ’єва