УХВАЛА

09 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 200/12599/19-а
№К/9901/22328/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур    О.В., Шевцової Н.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року в справі №200/15299/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за періоди: з червня по грудень 2016 року (з розрахунку за кожний місяць); з січня по жовтень 2017 року (з розрахунку за кожний місяць);
- стягнути невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з червня по грудень 2016 року (з розрахунку за кожний місяць) у сумі 3375,17 грн; 
- стягнути кошти за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24 січня 2019 року, станом на дату постановлення судового рішення, виходячи із середнього заробітку за весь час затримки    у сумі 16091,92 грн та місяців фактичної затримки; 
- зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від  28 липня 2020 року, позов задоволено частково: 
- визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Донецькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з червня по грудень 2016 року, з січня по жовтень 2017 року (з розрахунку за кожний місяць); 
- стягнуто з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення з червня по грудень 2016 року, з січня по жовтень 2017 року в розмірі 3375,17 грн; 
- стягнуто з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 20000,00 грн;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
29 серпня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року залишено без руху, надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків  касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали, шляхом надіслання нової редакції касаційної скарги разом із копіями відповідно до кількості учасників справи із зазначенням:
- вимог касаційної скарги із уточненням судових рішень, про перегляд яких її подано;
- на якій посаді ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Донецькій області;
- випадків, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України (у разі наявності ознак справи незначної складності);
- підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328    КАС підстави (підстав);
- сплати судового збору та надіслання відповідних доказів на підтвердження його сплати.
29 жовтня 2020 року на виконання вимог ухвали Суду ОСОБА_1 надіслав нову редакцію касаційної скарги, у якій зазначив:
- предметом перегляду судових рішень є: рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року і постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року;
- він проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції;
- справа розглянута за правилами загального позовного провадження, а тому вона не відноситься до категорії справ незначної складності (малозначної справи);
- підставою касаційного оскарження судових рішень є застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування статті 117 Кодексу законів про працю України у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 16 жовтня 2019 року в справі №804/5863/17; від 07 лютого 2019 року в справі №804/5067/16; від 03 жовтня 2019 року в справі №804/5067/16; від 10 жовтня 2019 року в справі №826/4108/15; від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18; Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі №910/4518/16;
- оскільки індексація входить до складу грошового забезпечення, його було звільнено від сплати судового збору в судах попередніх інстанцій, а тому за подання касаційної скарги судовий збір не сплачується відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»; просив звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 вересня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року виправлено описку у мотивувальній частині ухвали Верховного Суду від 15 вересня 2020 року, зазначивши замість « 4806,14 грн» правильний розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, а саме: « 3073,60 грн»; продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на десять днів із дня вручення копії цієї ухвали.
17 листопада 2020 року на виконання вимог Суду про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 надіслав: квитанцію про сплату судового збору в розмірі 3073,60 грн; касаційну скаргу в двох екземплярах, яка є ідентичною за змістом до касаційної скарги, надісланої до Суду 29 жовтня 2020 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках  -  на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у    частині першій    цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених    частинами другою    і    третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення; стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення; стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні.
Капітан поліції ОСОБА_1 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції, яка не відноситься до посад, що, у розумінні з положеннями статті 50 Закону України «Про запобігання корупції», передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
Отже, суд відхиляє доводи скаржника про те, що публічно-правовий спір у цій справі не відноситься до справ незначної складності.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у цій справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, судом касаційної інстанції не встановлено і скаржник на такі не посилається. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на відсутність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Керуючись статтями 12, 13, 248, 328, 329, 330, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року в справі №200/15299/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                           О.В. Кашпур
                                                                                                      Н.В. Шевцова