Справа № 163/2056/20  Провадження №33/802/715/20 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ч.6 ст.481 МК України 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Собини П.М. (в режимі відеоконференції), представника митного органу Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Собини Павла Миколайовича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 13 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , непрацюючого, закордонний паспорт НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.
Так,  ОСОБА_1  визнано винним у тому, що він перебуваючи на тимчасовому консульському обліку за кордоном, 21 листопада 2019 року через митний пост "Володимир-Волинський" Волинської митниці ДФС увіз автомобіль марки "BMW 318", номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 20.01.2020 року, перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що було виявлено 17.06.2020 року в пункті пропуску "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.6 ст.481 МК України.
У своєму рішенні суддя місцевого суду вказав, що у діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, і при цьому його вина доводиться матеріалами справи.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Собина П.М. подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та закрити провадження у праві на п.1 ст.247 КУпАП, оскільки вважає його незаконним. Вказує, що суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_1 , чим позбавив його можливості надати докази щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України. З цього приводу, зазначає, що автомобіль не був вивезений до 20.01.2020 року, оскільки з 15.01.2020 року по 03.02.2020 року перебував в ремонті, який фактично з ремонту отриманий лише 19.03.2020 року - після сплати вартості його ремонту відповідно до договору на технічне обслуговування. Раніше автомобіль отриманий не був, оскільки оплата за його ремонт була проведена лише 19.03.2020 року, а за договором, транспортний засіб повернутий міг бути лише після оплати вартості його ремонту. При цьому, з 12.03.2020 року на території держави був введений карантин, що також позбавляло його можливості вивезти транспортний засіб. Вказує також про те, ОСОБА_1 був змушений виїхати з території України та повернувся в Україну лише 12.06.2020 року, оскільки працював за кордоном, що також унеможливлювало вивезення транспортного засобу. 
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки ОСОБА_1 не був присутній на розгляді справи, а про судове рішення дізнався лише 02.09.2020 року - коли отримав його копію через поштове відділення.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника  ОСОБА_1 - адвоката Собина П.М., який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, представника митного органу Пікалюка М.С., який скаргу вважає безпідставною, і при цьому просив відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження, приходжу до наступного висновку.
Вважаю, що слід врахувати доводи апелянта та поновити строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він фактично пропущений з поважних на те причин.
Відповідно до вимог ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом вжито всіх заходів, передбачених МК України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.489 МК України.
Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
За протоколом про порушення митних правил №0566/20500/20 від 17.06.2020 року, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення митних правил, за що передбачена відповідальність ч.6 ст.481 МК України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у перевищенні строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.
Доказами у справі про порушення митних правил згідно із ст.495 МК України є  будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:  1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;  2) поясненнями свідків;  3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;  4) висновком експерта;  5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України . 
Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України підтверджується протоколом про порушення митних правил, який складений в його присутності та підписаний ним, витягом з модуля "Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску" програмного комплексу АСМО "Інспектор" та витягом з ЄАІС Держмитслужби, а також письмовим поясненням ОСОБА_1 , в якому він фактично вину не заперечив, і при цьому зазначив, що автомобіль у встановлений термін не вивіз через поломку - вийшов з ладу бортовий комп`ютер "ЕБУ", однак з цього приводу на митницю не звертався, та іншими доказами, які містяться у справі.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.495 МК України, які містяться в матеріалах справи. 
Крім того, факт ввезення ОСОБА_1 автомобіля для особистого користування в Україну в режимі тимчасового ввезення, а також факт перевищення строку тимчасового ввезення більше ніж на 30 діб, не заперечується і стороною захисту.
За положеннями ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Відповідно до ч.ч.1 та 6 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Згідно із ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
У письмових поясненнях наданих працівникам митниці при складенні протоколу про порушення МП, ОСОБА_1 , а в ході апеляційного розгляду його захисник Собина П.М., причиною невиконання зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу вказували про його поломку та відсутність коштів на ремонт і розмитнення, однак будь-яких доказів звернення до митного органу з приводу поломки та повідомлення митниці, як митному органу так і суду, сторона захисту не надала. 
В ході апеляційного розгляду справи сторона захисту також не назвала і не підтвердила того факту, що  ОСОБА_1 з приводу порушення строку доставляння транспортного засобу в митницю, звертався в органи доходів і зборів. 
Крім того, як пояснив захисник, транспортний засіб по даний час з України не вивезений.
Твердження апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення з посиланням на те, що транспортний засіб не був вивезений у строк через його поломку, на увагу суду не заслуговує, оскільки сторона захисту не надала будь-яких доказів в розумінні ст.495 МК України, які вказували б про звернення ОСОБА_1 до митного органу з приводу неможливості вивезення транспортного засобу з тих чи інших обставин. 
Крім того, суд критично відноситься до надісланих до суду документів про ремонт транспортного засобу у формі копій, які на думку сторони захисту вказують про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, оскільки вони не підтверджені відповідними їх оригіналами, а відтак не можуть бути належними доказами в розумінні ст.495 МК України.
Такими чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі і наведені ним в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права, а на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.6 ст.481 МК України шляхом закриття провадження у справі.        
У відповідності до ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
На думку апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.
Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.
З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді ,– без змін.
Таким чином, апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 294 КУпАП, ст.528 МК України, 
ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Собину Павлу Миколайовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 13 серпня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Собини Павла Миколайовича залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 , - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                        В.А. Подолюк