Справа № 338/1229/20 
Провадження № 22-ц/4808/1392/20 
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О., 
за участю секретаря                        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду в складі судді Шишка О.А., постановлену 06 листопада 2020 року в смт. Богородчани Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю,
в с т а н о в и в :
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин Польщі ОСОБА_2 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина на належне йому майно. З 2001 року вони проживали однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Зазначала, що відповідно до положень статті 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги. 
Ухвалою Богородчанського районного суду від 06 листопада 2020 року у відкритті провадження в справі відмовлено.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який розглядається в порядку позовного провадження.
Не погодившись з ухвалою суду з підстав порушення судом норм процесуального права ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Вважає, що з поданої нею заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем не вбачається спір про право. Суд зобов`язаний був відкрити провадження у справі і вже під час її розгляду встановлювати претензії інших спадкоємців щодо спадкового майна. Натомість на час її звернення до суду жодним спадкоємцем не подано нотаріусу заяви про прийняття спадщини. А тому підстави вважати, що в даному випадку існує спір про право відсутні. 
Посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року та Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 03 травня 2008 року, відповідно до положень яких за правилами окремого провадження розглядаються, в тому числі, заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини. Натомість суд дійшов необгрунтованого висновку, що дана справа не відноситься до справ окремого провадження лише тому, що необхідним є встановлення кола спадкоємців померлого. Враховуючи зазначені обставини просила ухвалу скасувати.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник- адвокат Худзій Д.М. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не  підлягає до задоволення з таких підстав.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стрию Львівської області помер ОСОБА_2 . Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.145), виданим 10 липня 2020 року Стрийським міським відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Як вбачається з копій тимчасової посвідки на проживання в Україні він був громадянином Польщі та на момент смерті зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с. 118-121).
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка площею 0,2472 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 , а також квартира АДРЕСА_2 , що набуті ним на підставі договорів купівлі-продажу від 27 серпня 2003 року та 13 березня 2018 року відповідно (а.с. 72, 74,75, 89-90).
З метою встановлення юридичного факту - факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідною заявою. При цьому жодних заінтересованих осіб відповідно до пунтку 4 статті 294 ЦПК України нею в заяві не вказано. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд виходив з того, що встановлення цього юридичного факту потрібне заявниці з метою спадкування майна померлого. А отже необхідним є встановлення кола можливих спадкоємців та наявність у них претензій щодо спадкового майна. Відтак, в даному випадку існує спір про право цивільне, який розглядається в порядку позовного провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам процесуального права.
За положеннями статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право є особливим видом правовідносин, який виникає внаслідок відсутності згоди між сторонами регулятивних або охоронних правовідносин щодо взаємних прав та обов`язків.
       Як вбачається зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги та пояснень  ОСОБА_1  в засіданні апеляційного суду  встановлення факту проживання із спадкодавцем необхідне їй для включення до кола спадкоємців та подальшого оформлення спадщини, що відповідно може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб. Більше того, спадкодавець   ОСОБА_2   був громадянином Польщі, де відповідно можуть бути інші спадкоємці.
При цьому звертаючись до суду з заявою ОСОБА_1 самостійно не визначила ні заінтересованих осіб, ні інших спадкоємців, ані органів місцевого самоврядування за відсутності останніх. 
А тому суд дійшов правильного висновку щодо неможливості розгляду даної заяви в порядку окремого провадження. 
Жодних доказів про відсутність інших спадкоємців або відмови таких від спадщини (що виключало б вирішення даного питання в порядку позовного провадження) заявниця не надала ні суду першої, ні апеляційної інстанції. 
Відтак, враховуючи, що встановлення зазначеного факту заявником пов`язується з наступним вирішенням спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження.
При цьому ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, при вирішенні справи про спадкування майна, належного померлому ОСОБА_2 , в порядку позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційну скаргу  ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богородчанського районного суду від 06 листопада 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

       Головуюча                                                        Г.П. Мелінишин
       Судді:                                                        О.В. Пнівчук
                                                                       О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 10 грудня 2020 року