02.12.20
22-ц/812/1746/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 4875601/17
Номер провадження № 22 - ц/812/1746/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі: 
головуючого  - Крамаренко Т.В., 
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І., 
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В., 
за участю: позивача - ОСОБА_1 його представника - Родіонової В.Є. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Южстрой», подану в його інтересах адвокатом Щукіною Наталією Олегівною
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Кузьменко В.В. о 15-04 год., в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Южстрой» за участю третьої особи - Управління Державної праці в Миколаївській області про визнання факту укладення трудового договору та відшкодування матеріальної шкоди, заробітку, втраченого внаслідок втрати (обмеження) працездатності у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року адвокат - Родіонова В.Є. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з подальшим уточненим позовом до ТОВ «Южстрой» про визнання факту укладення трудового договору та відшкодування заробітку, втраченого внаслідок втрати (обмеження) працездатності у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві. 
В обґрунтування позову зазначала, що з березня 2016 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Южстрой» на посаді зварювальника. 
03 липня 2017 року під час виконання ОСОБА_1 зварювальних будівельних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 стався нещасний випадок на підприємстві, в результаті якого позивач отримав травми у виді відкритого оскольчатого вдавленого переламу лівої тім`яної кістки, геморагичного забою головного мозку, епілептичного синдрому в результаті падіння цегли на голову ОСОБА_1 .
Під час проведення розслідування Управлінням державної праці у Миколаївській області, відповідачем було надано цивільно-правовий договір про надання послуг, укладений нібито між позивачем та відповідачем 10 січня 2017 року, підпис на якому виконаний не ОСОБА_1 , а іншою невстановленою особою. При цьому за результатами розгляду заяви, рішення не приймалось. 
Наявність трудових відносин підтверджується довготривалим виконанням позивачем робіт зварювальника, йому не було відомо про неоформлення його як працівника товариства. Погодження на укладення цивільно-правового договору він не надав.
Посилаючись на викладені обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги позивач просив суд встановити факт укладення трудового договору між ним та ТОВ «Южстрой» з 01 березня 2016 року на посаді зварювальника, стягнути з ТОВ «Южстрой» на його користь витрати на лікування у сумі 18 733,84 грн. у зв`язку із отриманим каліцтвом, а також заробіток втрачений внаслідок втрати (обмеження) працездатності щомісячно з урахуванням відсотку втрати працездатності від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на день втрати працездатності (16 000,00 грн.), починаючи з 03 липня 2017 року до досягнення пенсійного віку.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2020 року позов задоволено.
Встановлено факт укладення трудового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Южстрой» з 01 березня 2016 року на посаді зварювальника. Стягнуто з ТОВ «Южстрой» на користь ОСОБА_1 витрати на ліки у сумі 18 733,84 грн. у зв`язку із отриманим каліцтвом та заробіток втрачений внаслідок втрати (обмеження) працездатності щомісячно з урахуванням 30% втрати працездатності від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на день втрати працездатності 4 800 грн., починаючи з 03 липня 2017 року до досягнення пенсійного віку. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду мотивовано тим, що факт укладення трудового договору між позивачем та відповідачем на посаді зварювальника є доведеним, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, представник відповідача - адвокат Щукіна Н.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке ухвалене з порушенням судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправомірно встановлений та доведений факт укладання саме трудового договору між сторонами, судом не враховано наявність належних та достатніх доказів на підтвердження свідомого нехтування позивачем нормами та правилами, які встановлені законодавством України для осіб, що виконують роботи на будівництві. Крім того, звіт за четвертий квартал 2016 року про те, що ОСОБА_1 отримував дохід за ознакою 101 - є технічною помилкою, оскільки спростовується звітами за попередні квартали 2016 року, в яких зазначено, що позивач отримував дохід за ознакою 10-2 - як особа, яка працює за цивільно-правовим договором. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Родіонова В.Є, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).
Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам Закону в цілому відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що  ОСОБА_1 має кваліфікацію електрогазозварника четвертого розряду згідно диплому ВК№010361 (т.1 а.с.24).
З 01 березня 2016 року ОСОБА_1 працював на об`єкті «Рів`єра» за адресою: АДРЕСА_1 , на об`єкті ТОВ «Южстрой» та виконував роботи зварювальника-монтажника. 
03 липня 2017 року, під час виконання позивачем зварювальних будівельних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , стався нещасний випадок, в результаті якого, ОСОБА_1 отримав травми у вигляді відкритого оскольчатого вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, геморрагичного забою головного мозку, епілептичного синдрому в результаті падіння цегли на голову останньому (т. 1 а.с.30-35). 
В цей же день, ТОВ «Южстрой» надало до Управління Державної праці у Миколаївській області повідомлення про нещасний випадок, який стався 03 липня 2017 року о 10-45 год. на будівельному майданчику буд. АДРЕСА_2 , в якому зазначено ОСОБА_1 , місце його роботи ТОВ «Южстрой», професія зварювальник (т. 1 а.с.49).
Наступного дня ТОВ «Южстрой» відкликано повідомлення про нещасний випадок від 03 липня 2017 року, як помилкове (т. 1 а.с.50). 
Під час проведення розслідування, відповідачем надано цивільно-правовий договір про надання послуг, укладений між ТОВ «Южстрой» та ОСОБА_1 від 10 січня 2017 року, у зв`язку із чим, рішення Управлінням державної праці у Миколаївській області не приймалось (т. 1 а.с.47).
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 28.09.2017 року №54042 вбачається, що позивач з березня 2016 року безперервно отримував дохід від ТОВ «Южстрой». За ІV квартал 2016 року згідно звітних даних, виплачено дохід за ознакою 101 - заробітна плата (т. 1 а.с.52).
Відповідно до довідки головного бухгалтера ТОВ «Южстрой» направленої до Державної фіскальної служби, при складанні звіту «податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (Форма №1ДФ) за 4 квартал 2016 року допущена помилка в коді «Ознака доходу» (т. 1 а.с.123). 
Починаючи з 03 липня 2017 року по 27 липня 2017 року ОСОБА_1 у зв`язку із отриманою травмою знаходився на стаціонарному лікуванні та в подальшому проходив довготривале лікування, що підтверджується медичними довідками. За вказаний період на його лікування було витрачено 57 767,78 грн., що підтверджується чеками на придбання медичних препаратів (т.1 а.с.25-40, 128-132). 
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №279147 від 24 жовтня 2017 року, акт №278, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності загального захворювання безстроково, з забороною працювати монтажником. Доступні легкі види праці. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1088 від 27 жовтня 2017 року, позивачеві дозволено працювати на посаді чергового, сторожа, комірника та інших подібних роботах (т. 1 а.с. 41-43). 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. 
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом або фізичною особою, з якого працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену даною угодою, з підпорядкуванням внутрішньому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган або фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно вимог статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою, що має місце у даній справі.
Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями частини першої статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За змістом частини другої статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до частини першої статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Як вбачається зі змісту цивільно-правової угоди, укладеною між ТОВ «Южстрой» та ОСОБА_1 10 січня 2017 року предметом договору є виконання робіт по будівництву «Другого пускового комплексу житлової забудови на намивній території АДРЕСА_1 (Перша черга будівництва 2-го мікрорайону) (п.1.1.). 
Отже, предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат. 
Жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.
Пунктом 5.1. цивільно-правової угоди передбачено, що замовник координує роботу Виконавця та фактично є керівником в роботі виконавця. 
Як пояснив позивач в судовому засіданні під час апеляційною розгляду, він працював за встановленим графіком роботи з 08-00 год. до 17-00 год. з обов`язком проходженням інструктажу з техніки безпеки, робоче місце можливо було покинути лише з дозволу бригадира та або отримання відгулу, про що також пояснили допитані в суді першої інстанції в якості свідків працівники підприємства - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 під час розгляду справи.
Отже, як встановлено, позивач систематично виконував певну трудову функцію на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу та фактично однакової вартості, про що свідчать Акти приймання-передачі виконаних робіт (т. 2 а.с. 13-22). 
До того ж, монтажно-зварювальні роботи, які виконував ОСОБА_1 під час будівництва у ТОВ «Южстрой» відносяться до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах розділ XXVII «Будівництво», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, згідно списку «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».
 Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», будівництво об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, - з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про архітектурну діяльність» підлягає ліцензуванню. 
ТОВ «Южстрой» має ліцензію у сфері будівництва №2013035207 від 22 лютого 2017 року - безстрокова. Попередня ліцензія була отримана відповідачем 31 березня 2014 року (т. 1 а.с.33-45).
Як встановлено судом позивач не є господарюючим суб`єктом та жодної ліцензії не отримував.
Крім того, відповідно до п.7.3. ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва» Затверджені наказом Мінрегіону України від 05.05.2016 р. № 115 будівельний майданчик має утримуватись відповідно до рішень з організації будівництва, прийнятих у ПТД, вимог з охорони праці і промислової безпеки відповідно до ДБН А.3.2-2, Правил пожежної безпеки в Україні (НАПБ А.01.001). 
Пункт 7.7. передбачає, що виробничі та санітарно-побутові приміщення, виробничі ділянки, місця відпочинку, проходи для людей та маршрути проїзду транспортних засобів без спеціальних захисних пристроїв мають бути розташовані поза межами небезпечних зон, які мають бути позначені відповідними знаками. Якщо місця постійного чи тимчасового перебування людей вимушено розміщені в небезпечних зонах, необхідно розробити і дотримуватись графіка безпечного перебування там людей.
 Під час виконання робіт на будівельних об`єктах кількома організаціями генпідрядник, а у разі залучення замовником підрядників за прямими договорами замовник повинен визначити одну з підрядних організацій відповідальною за охорону праці на об`єкті, яка зобов`язана: здійснювати допуск до виконання робіт лише тих субпідрядників (підрядників), які мають дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки; спільно з субпідрядниками (підрядниками), які залучаються до виконання робіт, розробити графік виконання сумісних робіт, заходи безпечного виконання робіт. Ці заходи є обов`язковими для всіх організацій, які беруть участь у будівництві, і мають бути розроблені відповідно до форми додатка Г; перед початком робіт визначити небезпечні зони на будівельному майданчику та позначити їх відповідними знаками; координувати дотримання виконавцями вимог з охорони праці; контролювати дотримання працівниками субпідрядних організацій рішень із питань охорони праці; забезпечити унеможливлення допуску на об`єкт будівництва сторонніх осіб; забезпечити реєстрацію всіх осіб, які входять на об`єкт будівництва або виходять з нього (п.4.13). 
Згідно п. 4.22 - до виконання робіт із підвищеною небезпекою в умовах дії небезпечних і/або шкідливих виробничих факторів допускаються особи, які не мають медичних протипоказань, пройшли попередні та періодичні медичні огляди відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій (наказ МОЗ України від 21.05.07 № 246) і визнані придатними до виконання даного виду робіт; пройшли спеціальне навчання безпечним методам і прийомам праці, інструктаж із безпеки праці, стажування на робочому місці, перевірку знань із безпеки праці і мають відповідну професійну підготовку. 
У п. 4.29 передбачено, особи, що перебувають на території будівельного майданчика, у виробничих приміщеннях, на робочих місцях і ділянках робіт, зобов`язані виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку даної організації. Відповідальними за виконання цих вимог є керівники робіт (майстри, виконроби). 
Забезпечення безпечних умов праці, додержання прав працівників відповідно до вимог чинного законодавства у сфері охорони праці на підприємствах покладається Законом України «Про охорону праці» на роботодавця, який повинен забезпечити функціонування системи управління охороною праці (СУОП) на підприємстві, для чого створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення питань охорони праці в цілому по підприємству, в структурних підрозділах, на виробничих територіях, а також під час експлуатації машин і механізмів, виконанні конкретних видів робіт на робочих місцях (п.п.5.1.,5.2). 
Робочі місця і проходи до них, розташовані на висоті більше ніж 1,3 м і на відстані менше ніж 2,0 м від межі перепаду по висоті, повинні бути огороджені захисними огорожами, конструкції яких визначаються в ПВР (п. 6.2.2). 
 Згідно п. 9.1.3 - до виконання електрозварювальних та газополуменевих робіт допускаються особи не молодше 18 років, які пройшли медичний огляд, передбачений вимогами НПАОП 0.00-1.16, спеціальну підготовку і перевірку теоретичних знань та практичних навичок із конкретних способів зварювання і визначених видів зварювальних робіт, склали екзамен атестаційній комісії та мають відповідне посвідчення. 
 Електрозварники повинні мати групу з електробезпеки не нижче II. Працівники, які порушили вимоги електробезпеки або пожежної безпеки, повинні пройти позачергову перевірку знань. 
 П. 9.1.4 - до виконання електрозварювальних та газополуменевих робіт на висоті 5 м і більше допускаються зварювальники, які пройшли спеціальний медичний огляд, мають стаж верхолазних робіт не менше одного року, розряд зварювальника не нижче III. 
Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особа яка виконує роботу за цивільно-правовою угодою самостійно не мав права організовувати роботу на будівельному майданчику, оскільки відповідач є генпідрядником з виконання будівельних робіт. 

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведення факту укладання трудового договору між позивачем та відповідачем з 01 липня 2017 року на посаді зварювальника.
Також, є вірним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку у розмірі 4 800 грн. з огляду на наступне. 
Так, статтею 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.
Порядок визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором встановлено ст. 1197 ЦК України та згідно якої, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до висновку експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичних експертиз від 09 жовтня 2018 року №76-к згідно таблиць відсотків втрати загальної працездатності внаслідок різноманітних травм - травма, що малась у гр. ОСОБА_1 тягне від 30 до 45 % втрати загальної працездатності (т. 1 а.с. 204-206). 
Визначаючи розмір втраченого середнього заробітку у розмірі 4 800 грн. суд вірно виходив з суми виплачених доходів за ІІ квартал 2017 року - 2 485 грн. (7 455 грн.:3) середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника за видом діяльності «Будівництво» у Миколаївській області - 4 742 грн. та розміру мінімальної заробітної плати на день отримання травми - 3200 грн. 
Колегія також погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на лікування, які підтверджені наявним в матеріалах справи чеками та квитанціями.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач виконував роботу відповідно до цивільно-правової угоди, яка власноруч підписана ним не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються сукупністю наявних доказів в матеріалах справи. 
Твердження відповідача про те, що суд критично оцінив звіт за четвертий квартал 2016 року про те, що ОСОБА_1 отримував дохід за ознакою 101 як заробітна плата з огляду на технічну помилку бухгалтера, також є безпідставними, оскільки помилковість була встановлена після звернення позивача до суду.
Посилання відповідача на консультативний висновок Київської незалежної судово-експертної установи від 01 грудня 2020 року №3058, згідно якого цивільно-правовий договір від 10 січня 2017 року, укладений між ТОВ «Южстрой» та ОСОБА_1 не є тотожним до визначення трудового договору, оскілки не містить усіх ознак трудового договору згідно трудового законодавства України не може бути беззаперечною підставою для скасування рішення суду з огляду на те, що суд дійшов висновку про укладення між сторонами саме трудового договору з урахуванням усіх фактичних обставин справи.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Керуючись статтями 294, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства  з обмеженою відповідальністю «Южстрой», подану  в його інтересах адвокатом  Щукіною Наталією Олегівною залишити без задоволення. 
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва  від 21 серпня  2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.