Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.   
Доповідач -Луганська В.М.

Справа № 428/2119/19
Провадження № 22-ц/810/502/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                                                      
03 листопада 2020 року                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних
справах:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Коновалової В.А., Дронської І.О. 
за участю секретаря: Сінько А.І.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 червня 2019 року, ухвалене судом у складі судді Фастовця В.М.
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року позивачка звернулася до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких зазначила, що 11 лютого 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2ст, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала відповідачу кредит у розмірі 10500,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1. становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем.
Цього ж дня між КС «Імперіал ЛТД», відповідачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 2ст/1, між КС «Імперіал ЛТД», відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 2ст/3, між КС «Імперіал ЛТД», відповідачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2ст/2 відповідно до яких поручителі взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають з кредитного договору.
Станом на 06.02.2019 року сума заборгованості по кредиту становить 8645,41 грн.
07.02.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги (договір цесії), згідно якого цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цементові і стає кредитором за № 2 ст від 11.02.2013 року укладеного між цедентом та відповідачем.
У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість за договором № 2ст від 11.02.2013 року у сумі 8645,41 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 21 червня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Суд стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 2ст. від 11.02.2013 року у розмірі 8645,41 грн.
Стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь позивачки заборгованість за кредитним договором № 2ст. від 11.02.2013 року у розмірі 8645,41 грн.
Стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь позивачки заборгованість за кредитним договором № 2ст. від 11.02.2013 року у розмірі 8645,41 грн.
Стягнув з відповідачів на користь держави судові витрати по сплаті судового збору по 192, 10 грн. з кожного. 

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 червня 2019 року та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи без виклику сторін до судового засідання. Скаржник не отримував копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, йому не було відомо, що така справа розглядається у суді та був позбавлений можливості надати відзив, заяви клопотання про слухання справи у загальному порядку, надати докази.
Скаржник посилається на те, що він не був повідомлений про заміну кредитора.
Зазначив, що позивач приховав, а суд не перевірив, що вказані правовідносини вже неодноразово були предметом судових розглядів. Так, заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2014 року по справі 431/2779/2014-ц (провадження №2/431/999/2014 р.) задоволені позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості, що виникла за договором кредитної лінії № 2ст від 11.02.2013 року в розмірі 4611, 51 грн, судові витрати у розмірі 243, 60 грн.
Ухвалою Старобільського районного суду від 08 грудня 2015 року задоволено заяву КС «Імперіал ЛТД» про видачу дублікату виконавчого листа по справі 431/2779/14-ц згідно рішення Старобільського районного суду від 02 жовтня 2014 року, дублікати видано, ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 11 листопада 2015 року у справі № 431/2779/14-ц, задоволено заяву КС «Імперіал ЛТД» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Старобільським районим судом Луганської області 04 листопада 2014 року про стягнення з відповідачів боргу.
Крім того, 29 серпня 2017 року Лисичанським міським судом Луганської області було ухвалено ще одне заочне рішення у цивільній справі № 415/4489/17, провадження № 2/415/1660/17 за позовом КС «Імперіал ЛТД» до відповідачів про стягнення заборгованості, тобто предметом розгляду була знову заборгованість за договором кредитної лінії № 2ст від 11.02.2013 року та рішенням стягнуто солідарно з відповідачів 25705 грн. На цей час скаржником подана заява про перегляд заочного рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 серпня 2017 року.
Скаржник зазначив, що є підстави для закриття провадження у цій справі, оскільки є судове рішення про стягнення кредитної заборгованості між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені у визначеному законом порядку.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи провести без учасників справи, оскільки вони повідомлені про місце та час судового засідання належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: 11 лютого 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2ст, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10500 грн на споживчі цілі, кредит надано строком на 24 місяці від дня отримання позичальником кредиту.
Відповідно до п. 3.1 договору плата за користування кредитом (проценти) становить 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
11 лютого 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2ст/1, між КС «Імперіал ЛТД», відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 2ст/3, між КС «Імперіал ЛТД», відповідачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2ст/2 відповідно до яких поручителі взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають з кредитного договору.
Станом на 06 лютого 2019 року сума боргу за кредитним договором складає 8645,41 грн.
07 лютого 2019 р. між КС «Імперіал ЛТД» (цедент) та позивачем (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (договір цесії), відповідно до якого цедент в порядку та на умовах, визначених договором передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 2ст від 11 лютого 2013 року, укладеного між цедентом і ОСОБА_2 . Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачами не спростований.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).
В статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.
Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.
Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.
Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що право вимоги за кредитним договором № 2ст від 11 лютого 2013 року, укладеним між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , у неї виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 07 лютого 2019 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що цедент – КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві – ОСОБА_1 , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 2ст від 11 лютого 2013 року, укладеного між цедентом ОСОБА_2 . 
Встановивши, що спірні зобов`язання виникають із кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених вимог позивачки.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за договором про відступлення права вимоги 07 лютого 2019 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах справи, цедент – КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві – ОСОБА_1 , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 2ст, укладеного між цедентом і ОСОБА_2 . 
Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин відступлення КС «Імперіал ЛТД» у відповідності до вимог законодавства права вимоги позивача за договорами поруки № 2ст/1 укладеного між КС «Імперіал ЛТД», боржником та ОСОБА_3 , № 2ст/2 між КС «Імперіал ЛТД», боржником та ОСОБА_4 , № 2ст/3 між КС «Імперіал ЛТД», боржником ОСОБА_5 , суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Тому відсутні правові підстави для стягнення з поручителів заборгованості на користь позивачки заборгованості.
Суд першої інстанції на ці обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог позивачки до поручителів.
Колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги в частині того, що скаржник був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву та заявляти клопотання, виходячи з наступного.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).
Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 23 травня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів про стягнення заборгованості та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалі відповідачам роз`яснювалося їх право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Отже, встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк для надання відзиву на позовну заяву обчислюється з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих матеріалів не направлялась на адресу відповідача рекомендованим повідомленням, оскільки місце реєстрації скаржника є м. Брянка на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Зазначені обставини свідчать про те, що скаржнику не було відомо про розгляд Лисичанським міським судом Луганської області даної справи. Оскільки скаржник не отримував копію позовної заяви разом з копіями доданих матеріалів, то був позбавлений права подати до суду відзив на позовну заяву у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк. 
Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право скаржника на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.
Колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки відповідно до вказаних норм підлягає закриттю провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.        Скаржником не надано до суду копії судового рішення, яке набрало законної сили де сторонами по справі є ОСОБА_1 та відповідачі і предметом є стягнення кредитної заборгованості. 
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 02 жовтня 2014 року ухвалено за позовом КС «Імперіал ЛТД» до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості станом на 10 вересня 2014 року у розмірі 4611, 51 грн. Сторони по вказаній справі не є тотожними у справі за позовом ОСОБА_1 і предметом є стягнення заборгованості за період з 30 вересня 2017 року по 06 лютого 2019 року.
Відповідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
       Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції виходить за межі доводів апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивачки до відповідачів.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, за таких підстав скаржнику витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152, 00 грн слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 червня 2019 року скасувати.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови - 05 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: