ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5083/20 Справа № 205/2466/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка         В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони з 10 жовтня 1987 року до 14 квітня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
       Під час перебування у шлюбі подружжя придбало майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 та автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2 . 
       Вказані автомобілі були придбані за спільні кошти подружжя, але зареєстровані на ОСОБА_2 .
       Згідно з даними Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, вбачається що автомобіль марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, було знято з обліку для реалізації 27.01.2016 року, а автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, знято з обліку для реалізації 09.10.2009 року.
       Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZO110417-1 від 13.04.2017 року судового експерта Мазурека О.А., середньоринкова вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 21120, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 куб см, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 на дату продажу (28.01.2016 року) складає 85 559,40 грн., а на момент проведення дослідження 11.04.2017 року - становить 89 877.80 грн.
       Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZO110417-2 від 13.04.2017 року судового експерта Мазурека О.А., середньоринкова вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 2170 110-01, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1596 куб см, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 на момент проведення дослідження 11.04.2017 року - складає 4 027,30 доларів США. що за курсом НБУ на момент проведення дослідження (11.04.2017 року) складає 108 469,30 грн.
       На підставі викладеного, позивач просив, в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 44 938,90 грн., що дорівнює 1/2 частки вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 та грошову компенсацію у сумі 54 234,65 грн., що дорівнює 1/2 частки вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2 (а.с.3-4).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 — відмовлено (а.с.120-123).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права(а.с.124-129 ).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що з 10 жовтня 1987 року до 14 квітня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, 6).
       Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано: автомобіль марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 ,та автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , які були зареєстровані за ОСОБА_2 .
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 - вартістю 13 456,00 грн. (а.с. 42-43).
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року залишено без змін (а.с. 44-45).
       Згідно з даними Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, вбачається що автомобіль марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, ОСОБА_2 було знято з обліку для реалізації 27.01.2016 року (а.с. 54), автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, знято з обліку для реалізації 09.10.2009 року (а.с. 84).
       Судом встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21120, 2004 року випуску, на підставі довіреності від 18 вересня 2007 року, виданою ОСОБА_2 уповноважено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися зазначеним автомобілем (а.с. 64).
       Факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 в 2007 року в розмірі 47 200 грн від ОСОБА_3 за продаж автомобіля марки ВАЗ 21120, 2004 року випуску підтверджується нотаріально посвідченою заявою сина подружжя - ОСОБА_5 від 10 квітня 2018 року (а.с. 88).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля марки ВАЗ 21120, 2004 року випуску, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний автомобіль було відчужено в період подружнього життя та кошти, отримані за його продаж були отримані спільно подружжям. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля марки ВАЗ 217030, 2007 року випуску, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пред`явлені вказані вимоги, з порушенням строків позовної давності.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції.
       Між сторонами виникли правовідносини з поділу майна подружжя, які регулюються нормами СК України і ЦК України.
       Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно ч. 1 ст. 60 СК України – майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
       Згідно ч. 2 ст. 60 СК України – вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
       У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
       Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.
       Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу”, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
       Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст..60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. 
       При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). 
       Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
       У судових справах про поділ майна подружжя, а саме про поділ автомобілів між колишнім подружжям (постанова ВСУ від 07.06.2017 р. у справі №6-2670цс16 та від 18.01.2017 р. у справі №6-2565цс16) ВСУ зазначено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
        За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.
       Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
       Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України).
       За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Правила, визначені частиною п`ятою названої статті застосовуються, коли позивач висуває вимогу про виділення йому в натурі певного майна в порядку поділу, а відповідачу пропонує грошову компенсацію. У такому випадку позивач зобов`язаний попередньо внести грошові кошти на депозитний рахунок суду, які при задоволенні позову будуть виплачені відповідачу у якості грошової компенсації його частки у спільному майні.
       Встановлено, що під час перебування у шлюбі подружжям було придбано: автомобіль марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 ,та автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , які були зареєстровані за ОСОБА_2 .
       Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZO110417-1 від 13.04.2017 року судового експерта Мазурека О.А., середньоринкова вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 21120, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 куб см, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 на дату продажу (28.01.2016 року) складає 85 559,40 грн., а на момент проведення дослідження 11.04.2017 року - становить 89 877.80 грн.
       Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZO110417-2 від 13.04.2017 року судового експерта Мазурека О.А., середньоринкова вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 2170 110-01, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1596 куб см, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 на момент проведення дослідження 11.04.2017 року - складає 4 027,30 доларів США. що за курсом НБУ на момент проведення дослідження (11.04.2017 року) складає 108 469,30 грн.
       Належний сторонам на праві спільної сумісної власності спірні автомобілі є неподільною річчю і не можуть бути поділені в натурі; згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі відповідач не надав, натомість таку згоду надав позивач, який не заперечував проти виплати йому відповідачем грошової компенсації вартості його частки у праві власності на автомобілі із виділенням автомобілів відповідачу.
       Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про поділ автомобілів шляхом виділу їх відповідачу із стягненням з нього на користь позивача грошової компенсації вартості її частки у праві власності на автомобілі. Розмір компенсації (99 173,55 грн за два автомобіля) судом апеляційної інстанції визначений на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів, і відповідачем у встановлений законом спосіб спростований не був.
       Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля марки ВАЗ 21120, 2004 року випуску, вважав, що кошти, отримані за його продаж були отримані спільно подружжям, оскільки факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 в 2007 році в розмірі 47 200 грн від ОСОБА_3 за продаж автомобіля марки ВАЗ 21120, 2004 року випуску підтверджується нотаріально посвідченою заявою сина подружжя - ОСОБА_5 від 10 квітня 2018 року. 
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
       Однак, нотаріально посвідчена заява сина подружжя - ОСОБА_5 від 10 квітня 2018 року про отримання грошових коштів ОСОБА_1 в 2007 році в розмірі 47 200 грн від ОСОБА_3 за продаж автомобіля марки ВАЗ 21120, 2004 року випуску не є достатнім доказом, у розумінні ст. 76, 79 ЦПК України.
       Також, колегія суддів зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля марки ВАЗ 217030, 2007 року випуску, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем пред`явлені вказані вимоги, з порушенням строків позовної давності, з наступних підстав.
       Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
       За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України, встановлено, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
       З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 12 серпня 2009 року (а.с. 6), рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року поділено спільне майно подружжя сторін, а саме: проведено розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 42-43). Питання щодо поділу спільно набутих автомобілів під час розгляду зазначеної справи не вирішувалося.
       Позивач зазначає, що про порушення свого права дізнався після звернень до Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області — 05.12.2016 року.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що перебіг строку позовної давності почався з часу розірвання між сторонами шлюбу, не врахував при цьому положення закону щодо початку перебігу строку позовної давності, згідно з яким його перебіг починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а не з часу розірвання шлюбу.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
       З огляду на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове про задоволення позовних вимог.
       Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
       Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
       За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме належним чином завіреними копіями договору про надання правової допомоги № 1003/20 від 10 березня 2020 року, копії Рахунку-фактури № СФ-0000041 від 10 березня 2020 року, копії Акту виконаних робіт від 24 березня 2020 року , копії прибуткового касового ордеру № 17 від 24 березня 2020 року, відповідно до яких ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку за своєю апеляційною скаргою, яка задоволена, поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
       З заявою про зменшення витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 не зверталася.
       Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 479,6 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року— скасувати.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя — задовольнити.
       В порядку поділу автомобіля марки ВАЗ 21120 1499, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 44 938,90 грн, що дорівнює 1/2 частки вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.
       В порядку поділу автомобіля марки ВАЗ 217030-110-01, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 54 234,65 грн, що дорівнює 1/2 частки вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 479,6 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: