ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/487/20                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Сорочка Є.О. та Коротких А.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Токмак-Зернопродукт» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмак-Зернопродукт» про застосування заходів реагування,-
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Токмак-Зернопродукт» (відповідач/ ТОВ «Токмак-Зернопродукт»), в якому просило суд застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель та приміщень товариства з обмеженою відповідальністю «ТОКМАК-ЗЕРНОПРОДУКТ», розташованих за адресом: Запорізька обл., м. Токмак, вулиця Щави, будинок 88, шляхом зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «ТОКМАК-ЗЕРНОПРОДУКТ» повністю зупинити експлуатацію будівель та приміщень за вказаною адресою, окрім робіт, пов`язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, до повного усунення цих порушень, що повинно бути встановлено на підставі перевірки Головним управлінням ДСНС України у Запорізькій області. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, на підставі наказу від 13.09.2019 №345 та посвідчення на проведення перевірки від 30.09.2019 №1072 посадовими особами управління запобігання надзвичайним ситуаціям Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області проведено планову перевірку щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки товариства з обмеженою відповідальністю «Токмак -Зернопродукт» за адресою місцезнаходження: Запорізька область, м. Токмак, вул. Щави, 88.
За результатами вказаної перевірки складено акт від 11.10.2019 №107.
Відповідно до Акту перевірки №107, в ході проведення перевірки було зафіксовано 23 порушення вимог законодавства, а саме:
1. Дерев`яні елементи горищних покриттів (крокви, лати) не оброблено засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності. Роботи повинні виконуються суб`єктами господарювання, які мають відповідну ліцензію на такий вид робіт (пункт 2.5., пункт 2.6 глава 2 Розділ III.. Правил пожежної безпеки в Україні  Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
2. Не виконано вогнезахист металевих конструкцій даху елеватору, для підвищення межі вогнестійкості елеватору та попередження поширення вогню (Пункт 4.3.1. «Правила пожежної безпеки в агропромисловому комплексі України» (НАПБ В.01.057-2006/200) наказ Міністерства аграрної політики України та МНС України від 04.12.2006 року № 730/770 Пункт 5.3. Таблиця 1ДБН В.1.1-7:2016 Пожежна безпека об`єктів будівництва.);
3. Стаціонарні зовнішні пожежні сходи, сходи на перепадах висот і огорожі на покриттях будівель та споруд не пофарбовані (пункт 2.15 глава 2 Розділ III Правил пожежної безпеки в Україні Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
4. З`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів не здійснюється за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (пункт 1.6. глава 1. Розділ IV Правил пожежної безпеки в Україні Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
5. Не у повному обсязі виконано захист території та будівель від прямих попадань блискавок і вторинних її проявів відповідно до вимог нормативних актів (пункт 1.21. Розділ IV НАПБ А.01.001 -2004, ДСТУ Б В.2.5-38:2008 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд»); 
6. Не забезпечено технічне обслуговування і перевірку на працездатність систем протипожежного захисту підприємства, (блискавкозахист) які встановлено на об`єкті підприємства силами організації, що має ліцензію на проведення даного виду робіт відповідно до вимог п. 6.1. глави 6 та пункту Ж.2.4. додатку Ж (обов`язкового) ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» (пункт 1.1., 1.4. глава 1 розділу V «Правил пожежної безпеки в Україні» затверджені наказом МВС України від 30.12.2014 № 1417, зареєстрований у Мін`юсті України 05 березня 2015 р. за N 252/26697);
7. Не обладнано будівлі адміністративного комплексу, лабораторії, прохідної, силосів та зерноскладів системою пожежної сигналізації (СПС) (пункт 1.2. глава 1 розділ V «Правила пожежної безпеки в Україні» Наказ МВС №1417 від 30.12.2014 року (зі змінами); Додаток В ДБН В.2.5-56-2010 «Інженерне обладнання будинків та споруд. Системи протипожежного захисту»;
8. Не передбачено влаштування системи оповіщення про пожежу згідно вимог (розділ V глава 1 пункт 1.2. пункт 19 таблиця Б 1 додаток Б ДБН В. 2.5-56:2014 «Системи проти пожежного захисту »);
9. Не обладнано захисними пристроями (протипожежними клапанами та іншим) місця транспортування зерна через отвори у протипожежних стінах (пункт 4.3.3. глава 4 «Правила пожежної безпеки в агропромисловому комплексі України» (НАПБ В.01.057-2006/200) наказ Міністерства аграрної політики України та МНС України від 04.12.2006 року № 730/770);
10. Підприємство не забезпечено зовнішнім протипожежним водопроводом (Пункт 4 розділ 1 «Правила пожежної безпеки в Україні» Наказ МВС №1417 від 30.12.2014 року (зі змінами); пункт 6.4.1. «Правила пожежної безпеки в агропромисловому комплексі України» (НАПБ В.01.057-2006/200) наказ Міністерства аграрної політики України та МНС України від 04.12.2006 року № 730/770 пункт. 6.2.1 прим. 1,2; п. 6.2.4 табл. 5; п. 6.2.6. ДБН В.2.5 -74:2013 Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування);
11. Виробничі та складські будівлі підприємства не забезпечені внутрішнім пожежним водопроводом (Пункт 4 розділ 1 Правила пожежної безпеки в Україні» Наказ МВС №1417 від 30.12.2014 року (зі змінами); пункт 6.4.14 «Правила пожежної безпеки в агропромисловому комплексі України» (НАПБ В.01.057-2006/200) наказ Міністерства аграрної політики України та МНС України від 04.12.2006 року № 730/770 пункт 8.1. таблиця 4. ДБН В.2.5-64:2012 Внутрішній водопровід та каналізація);
12. Пожежні кран-комплекти не укомплектовані пожежним рукавом однакового з ним діаметра та стволом, кнопкою дистанційного запуску пожежних насосів (за наявності таких насосів), а також важелем для полегшення відкривання вентиля (підпункт 2 пункт 2.2. глава 2 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
13. Пожежні крани встановлені у вибухопожежонебезпечних приміщеннях з наявністю пилу не укомплектовані пожежними стволами, що подають воду як суцільним струменем, так і розпиленим (ппідпункт 5 пункт 2.2. глава 2 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
14. Пожежні кран-комплекти не підлягають технічному обслуговуванню і перевірці на працездатність шляхом пуску води з реєстрацією результатів перевірки у спеціальному журналі обліку технічного обслуговування не рідше одного разу на рік (підпункт. 9 пункт 2.2. глава 2 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
15. Не заведено журнал про перевірку стану агрегатів пожежної техніки (мотопомпи) із запуском двигуна в якому необхідно робити запис, та який зберігається у приміщенні, де встановлена ця техніка (пункт 3.5. глава 3 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні Наказ МВС України від 30 грудня 2014 року N 1417);
16. Не проведено ідентифікацію об`єкту та не узгоджено її з державним інспектором цивільного захисту та техногенної безпеки (п. 7, 12., Наказ МНС України від 18.12.2000р. №338(в редакції наказу № 140 від 16.08.2005 p.);
17. Не додано до паспорту потенційно небезпечного об`єкту ситуаційний план об`єкта за ДБН А.2.2-3 (ст. 24 Наказ МНС України 18.12.2000 № 338 (у редакції наказу МНС України від 16.08.2005 № 140), Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 вересня 2005 року за № 970/11250);
18. Керівник підприємств не призначив осіб з питань цивільного захисту за рахунок штатної чисельності суб`єкта господарювання (п.п 4 , п.2, ст. 20, гл.4, Розд.ІІІ Кодекс цивільного захисту України; п.10 Положення про СДСЦЗ (постанова КМУ від 9 січня 2014 р. № II);
19. Плани, робочі документи, посадові інструкції та інші організаційно-розпорядчі документи об`єкту, які стосуються заходів захисту населення і територій, незалежно від характеру діяльності об`єкту не містять відповідні вимоги щодо забезпечення техногенної безпеки, передбачені Правилами (ст. 2, Розділ II, Наказ МВС від 05.11.2018р., № 879 «Про затвердження Правил техногенної безпеки»);
20. Заходи техногенної безпеки, не відображено у посадових інструкціях, обов`язках працівників (ст. 1, Розділ VI Наказ МВС від 05.11,2018р.. № 879 «Про затвердження Правил техногенної безпеки»);
21. Суб`єкт господарювання не забезпечив відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту (п.п 2, п.І, ст. 20, гл.4, Розд. III Кодекс цивільного захисту України (зі змінами), від 02 жовтня 2012 року № 5403-VI);
22. Діяльність із забезпечення техногенної безпеки не відображено у відповідному статуті(положенні) підприємства (п 1, ст. 51, Глава 12, Розділ V КЦЗ України (Із змінами), від 02 жовтня 2012 року№ 5403-VI);
23. Не передбачено виділення не менше ніж 0,5 відсотка обсягу валового доходу для проведення необхідних заходів цивільного захисту (ст. 93 п. 2 Кодексу цивільного захисту України). 
Наявність 12-ти встановлених в Акті перевірки порушень норм пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
В силу вимог ч.7 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Відповідно до ст.1 Кодексу цивільного захисту України, цей Кодекс регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.
Статтями 64, 65, 66 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до чинного законодавства.
Згідно зі ст.67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що позивач, як територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, уповноважений здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки.
Частинами 1-2 ст.68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст.70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Разом з тим, згідно ст.69 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови, зокрема, з питань пожежної безпеки у разі, поміж іншого, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами, та з питань техногенної безпеки.
У рамках проведеної Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуації у Запорізькій області перевірки було встановлено 23 порушення вимог законодавства, 15 з яких - це порушення правил і норм пожежної безпеки. 
Колегія суддів зазначає, що встановити факт усунення відповідачем виявлених під час перевірки порушень можна виключно шляхом проведення нової перевірки та оформлення її результатів. 
Однак, відповідачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували усунення всіх порушень, які стосуються правил і норм пожежної безпеки.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 19 вересня 2019 року по справі №826/19328/16 та від 19 листопада 2019 року по справі №580/31/19, необхідним є усунення всіх виявлених порушень, які фіксуються у відповідному акті за результатами перевірки, а підставами для застосування заходів реагування, як крайнього тимчасового заходу впливу на порушника, повинні бути факти не усунення саме тих порушень, які окремо чи у своїй сукупності створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
Щодо доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі про те, що порушення встановлені за результатами перевірки не становить реальної загрози життю та здоров`ю людей, колегія суддів зазначає наступне.
Поняття «загроза життю та/або здоров`ю людини» є оціночним поняттям, який лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.
Так, згідно з п. 24 ч.1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.
Відповідно до вимог пункту 3.1 Національного класифікатору ДК 019:2010 «Класифікатор надзвичайних ситуацій», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року № 457 (далі - Класифікатор) «надзвичайна ситуація - порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території чи об`єкті на ній або на водному об`єкті, спричинене аварією, катастрофою, стихійним лихом чи іншою небезпечною подією, зокрема епідемією, епізоотією, епіфітотією, пожежею, що призвело (може призвести) до виникнення великої кількості постраждалих, загрози життю та здоров`ю людей, їх загибелі, значних матеріальних утрат, а також до неможливості проживання населення на території чи об`єкті, ведення там господарської діяльності".
У відповідності до п. 26 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, небезпечним чинником є складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.
Відповідно до визначення ДСТУ 2272-06 «Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять» небезпечним чинником пожежі є прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опечення, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи загибелі людей та (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. До небезпечних факторів пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.
Згідно з вимогами пункту 33 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.
Отже, пожежі відносяться до надзвичайних ситуацій, а загроза життю та здоров`ю людей виникає як при наявності порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, так і за наявності інших порушень по нездійсненню заходів щодо захисту людей від наслідків такого порушення, що підвищують ризик виникнення пожеж та шкідливого впливу небезпечних чинників при пожежі, яка уже виникла.
Таким чином, підставами для застосування заходів реагування в першу чергу є наявність встановлення порушень вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей. 
Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про співмірність заходу реагування, який вжито судом першої інстанції, наслідкам його застосування.
Отже, порушення, які були виявлені під час перевірки будівель відповідача були такими, що створювали загрозу життю та/або здоров`ю людей, а відтак і достатніми є підстави для застосування до відповідача заходів реагування, саме у вигляді зупинення експлуатації об`єкта.
Щодо посилання апелянта на неврахування  судом першої інстанції ряду аргументів відповідача, то колегія суддів зазначає, що такі не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування чи зміни.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не спростовано факту виявлених порушень та обов`язку дотримуватися правил пожежної і техногенної безпеки.
За наведених обставин є вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Токмак-Зернопродукт» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: