ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 360/5299/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В. ,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №360/5299/19 за позовом  Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ   до ОСОБА_1 , третя особа- Головне управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення витрат пов`язаних з утриманням,- 

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Національної поліції України в Донецькій області, в якому просив: 
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України в особі його структурного підрозділу - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (р/р 31250224117468, код 08571446, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 19    764,09 грн. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2013 року по 2018 рік.
Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 29.08.2014 року №187 о/с, який було прийнято на виконання наказу МВС України від 07.08.2014 року №792 "Про переведення курсантів ЛДУВС імені Е.О. Дідоренка та ДЮІ МВС України", ОСОБА_1 з 01.09.2014 року було переведено до ДДУВС на факультет підготовки фахівців для підрозділів слідства. 
01.09.2014 року на виконання вимог    ст. 18 Закону України "Про міліцію"    (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та    наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України"    між ОСОБА_1 , ДДУВС та Головним управлінням МВС України в Донецькій області укладено договір № 2724 про навчання ОСОБА_1 у ДДУВС.
01.12.2016 року на виконання вимог ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" між  ДДУВС та Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області укладено договір №2951 про навчання ОСОБА_1 у ДДУВС.
Відповідно до п.7.4 договору №2951 після його підписання договір №2724 від 01.09.2014 року вважається припиненим.
Згідно із наказом ДДУВС від 24.02.2017 року №42 о/с ОСОБА_1 , як випускник ДДУВС, був направлений у розпорядження Головного управління Національної поліції в Донецькій області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.
Наказом Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 15.03.2017 року №130 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду слідчого слідчого відділення Мінгушського відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
14.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва Головного управління Національної поліції в Донецькій області із рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням, у зв`язку із зміною постійного місця проживання. 
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.04.2018 року №156 о/с слідчого слідчого відділення Мінгушського відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням)    Закону України "Про національну поліцію".
Пунктом 2.3.6 договору №2951 передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з Національної поліції по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Відповідно до п. 3.3 договору №2951 підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах середнього складу в Національній поліції після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.
Тобто, після закінчення навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ ОСОБА_1 не виконав умови, визначені у п.2.3.6 договору, що спричиняє настання наслідків у вигляді необхідності відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з його навчанням та утриманням у навчальному закладі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час навчання у ДДУВС перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України та у  зв`язку із звільненням останнього з органів Національної поліції, ДДУВС здійснено розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2014-2017 роки, який згідно довідки-розрахунку №118 від 25.11.2019 року складає 19 764,09 грн.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19    764,09 грн., оскільки станом на день розгляду справи по суті позивачем не надано доказів виконання умов порядку стягнення такої заборгованості, а відтак позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Колегія судді погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані    Законом України "Про Національну поліцію".
Згідно з ч.2, ч.4, ч.5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої  статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Так, механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів врегульовано Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261    (далі - Порядок №261).
Приписами п. 4, п. 5  Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
В свою чергу в матеріалах справи відсутні докази виконання умов Порядку № 261 щодо видання відповідачу під підпис або надіслання останньому повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Доводи апелянта стосовно того, що у зв`язку з віднесенням місця проживання відповідача, відомого позивачу, до тимчасово непідконтрольних територій, де відділення УДППЗ «Укрпошта» не працюють, позивач не мав можливості надіслати відповідне повідомлення, як це передбачено Порядком № 261, колегія суддів розцінює критично, з огляду на те, що крім надіслання засобами поштового зв`язку зазначеного повідомлення, Порядок № 261 передбачає також і вручення  такого повідомлення під підпис керівником органу поліції або за його дорученням іншою посадовою особою. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу після видання наказу про звільнення було вручено під підпис повідомлення про відшкодування витрат, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.
Крім того, суд критично розцінює доводи третьої особи з приводу того, що відповідач та його мати були обізнані про необхідність відшкодування витрат пов`язаних з утриманням відповідача у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2014-2017 роки, що підтверджується поясненнями особи (а.с. 91-92). Так, з наявних в матеріалах справи пояснень не можливо встановити, що вони складені безпосередньо відповідачем та його матір`ю, крім того зазначені пояснення не спростовують того, що відповідачем не дотримано процедуру щодо вручення відповідачу повідомлення про відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2014-2017 роки.
Доводи позивача стосовно того, що він не має повноважень щодо звернення до  органів ДМС України з запитом про надання інформації стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, а тому позивач був позбавлений можливості самостійно перевірити місце проживання відповідача на дату звернення з позовом до суду, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що позивач був обізнаний про передачу адміністративної справи з Луганського окружного адміністративного суду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у зв`язку з тим, що і позивач, і відповідач зареєстровані в місті Дніпро. В той же час навіть з урахуванням викладеного позивачем не вчинено жодної дії щодо направлення повідомлення відповідачу.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  покладено обов`язок на позивача  довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З огляду на викладене, позивачем не дотримано процедуру вручення відповідачу повідомлення із зобов`язанням останнього протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення огляду відшкодувати витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів, що свідчить про передчасність  звернення із зазначеним позовом до суду та позбавлення відповідача можливості сплати відшкодування в добровільному порядку.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - залишити без змін.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №360/5299/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко