ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/712/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:
товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» - Іванцова З.А., адвокат (ордер від 09.09.2020),
державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту) - Орєшкова Н.В. (в порядку самопредставництва)
товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос УА» - Васильєв П.П., адвокат (ордер від 09.09.2020),
товариства з обмеженою відповідальністю «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ» - не з`явився,
товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст- Буд» - не з`явився,
Національного антикорупційного бюро України - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту)
на рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2020 (головуючий суддя: Лічман Л.В., судді: Гут С.Ф., Рога Н.В.)
та постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 (головуючий суддя: Ярош А.І., судді: Головей В.М., Принцевська Н.М.)
у справі № 916/712/17
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» (далі - ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС»)
до: державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту, далі - ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії), товариства з обмеженою відповідальністю «Лігос УА» (далі - ТОВ «Лігос УА») та товариства з обмеженою відповідальністю «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ» (далі - ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ»),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст- Буд» (далі - ТОВ «Підприємство «Маст- Буд»),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -1 - Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ),
про доповнення договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 та стягнення                         72    168    259,68 грн.,
та за зустрічним позовом ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії
до: ТОВ «Лігос УА» та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС»
про визнання договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги недійсним.

Згідно з розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 09.11.2020 № 29.3-02/2917 проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/712/17 у зв`язку з перебуванням судді Малашенкової Т.М. у відпустці.
1.    ІСТОРІЯ СПРАВИ 

Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, ТОВ «Лігос УА» та товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС - ЕКСПО» (яким у подальшому змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «АДАПЦІЙНО - КОНСУЛЬТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ІНОЗЕМЦЯМ», а потім на ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ») про (з урахуванням заяви в порядку частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України [в редакції, чинній до 15.12.2017], яка подана до суду 13.06.2017): доповнення договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15, який укладений  ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА» пунктом 4.8 такого змісту: «замовник (ДП «АМПУ») оплачує роботи, виконані субпідрядником (ТОВ «БК «ПРОМБУДСЕРВІС»)  на підставі складених та підписаних замовником документів про прийняття виконаних робіт та їх вартість безпосередньо на поточний рахунок ТОВ «БК «ПРОМБУДСЕРВІС», як субпідрядника»; стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 47    528    562,37 грн. основного боргу за виконані роботи з будівництва об`єкта «Причал № 1-3 для генеральних вантажів на Андросівському молу зі сполученням ДП «Одеський морський торговельний порт». Комплекс завершальних робіт за відкоригованим робочим проектом» , 3    945    773, 75 грн. пені, 1    182    668,72 грн. інфляційних втрат, 360    138,58 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу; стягнення з  товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС - ЕКСПО» (яким у подальшому змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «АДАПЦІЙНО - КОНСУЛЬТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ІНОЗЕМЦЯМ», а потім на ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ») на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 80    000,00 грн. за договором поруки від 30.04.2015, згідно з яким назване Товариство письмово поручилося за виконання зобов`язань ТОВ «Лігос УА» перед ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» за договором від 30.04.2015 № 30/04; стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь позивача понесених судових витрат.
Позовні вимоги (з урахуванням заяви в порядку частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України [в редакції, чинній до 15.12.2017]) з посиланням на приписи статей 225, 509 - 517, 553, 554, 526, 610, 625 - 627, 875-876, 886 Цивільного кодексу України та статей 230 - 231, 323 Господарського кодексу України мотивовані необхідністю внесення змін до договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15, у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань за цим договором, з урахуванням договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги, згідно з яким до позивача від відповідача - 2 перейшло право вимоги до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії.
У розгляді справи № 916/712/17 ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» неодноразово подавалися заяви про збільшення розміру позовних вимог. Згідно з останньою заявою від 13.12.2019, яка прийнята судом до розгляду, ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» просило суд стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь позивача: 47    997    767,70 грн. основного боргу, 6    381    730,59 грн. пені,                  13    583    367,94 грн. інфляційних втрат, 4    205    393,45 грн. - 3% річних, а також 673    350,00 грн. судового збору та інші судові витрати по справі.
В останньому підготовчому засіданні зі справи представником ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» озвучено остаточну редакцію позовних вимог: доповнити договір від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15, який укладений ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА», пунктом 4.8 такого змісту: «замовник (ДП «АМПУ») оплачує роботи, виконані субпідрядником (ТОВ «БК «ПРОМБУДСЕРВІС») на підставі складених та підписаних замовником документів про прийняття виконаних робіт та їх вартість безпосередньо на поточний рахунок ТОВ «БК «ПРОМБУДСЕРВІС», як субпідрядника»; стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 47 997 767,70 грн. основного боргу,          6 381 730,59 грн. пені, 13 583 367,94 грн. інфляційних витрат, 4 205 393,45 грн. - 3% річних; стягнути з ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ» на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» грошові кошти у сумі  80 000,00 грн. за договором поруки.
Підставою позову ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» вказало те, що у зв`язку з укладанням договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги до позивача перейшло право ТОВ «Лігос УА» вимагати від ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії виконання обов`язку за договором від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 щодо сплати вартості підрядних робіт за грудень 2016 року, а також пені та нарахувань, здійснених згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України. В частині стягнення коштів з ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ»  зазначено, що назване Товариство письмово поручилося згідно з  договором поруки від 30.04.2015 за виконання зобов`язань ТОВ «Лігос УА» перед ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» за договором від 30.04.2015 № 30/04.
Згідно з ухвалою господарського суду Одеської області від 23.05.2017 зі  справи                        № 916/712/17, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017, вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії вчиняти дії щодо перерахування будь - яких грошових коштів та здійснення платежів за договором від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 на користь ТОВ «Лігос УА» до вирішення спору по суті.
У зустрічному позові по справі ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії просило визнати недійсним договір від 16.01.2017 відступлення права вимоги, який укладений ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ТОВ «Лігос УА».
Зустрічний позов обґрунтовано з посиланням на те, що: Вєвєнко Д.В. , який підписав договір від імені ТОВ «Лігос УА», не мав повноважень на його укладення; виконавчий орган ТОВ «Лігос УА» в силу приписів статті 98 Цивільного кодексу України та вимог Статуту не був наділений повноваженнями на укладення оспорюваного правочину, а загальні збори учасників Товариства не приймали рішення про вчинення значного правочину щодо відступлення на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» права вимоги на суму 47    997    767,70 грн.; договір від 16.01.2017 відступлення права вимоги є підробленим і не може створювати будь - яких правових наслідків (відсутність такого договору станом на 16.01.2017 підтверджується листуванням між ТОВ «Лігос УА», ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ДП «Адміністрація морських портів України», у якому такий договір не згадувався); у ТОВ «Лігос УА» на момент укладення оспорюваного правочину не було права вимагати у ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії 47    997    767,70 грн. (оскільки за результатами аудиту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України» встановлено значне завищення вартості робіт в актах на суму  28    471    937,18 грн. без ПДВ), відповідно, назване Товариство не могло передавати таку вимогу на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС».
В обґрунтування порушеного права ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії посилалося на те, що оспорюваний правочин порушує його права, оскільки внаслідок його укладення ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії зобов`язане сплатити на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» заборгованість за договором від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 та штрафні санкції.
Згідно з ухвалою господарського суду Одеської області від 06.02.2018 зустрічний позов прийнятий для спільного розгляду із первісним позовом у справі № 916/712/17.
Протокольною ухвалою від 05.02.2018 до участі у справі № 916/712/17 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено ТОВ «Підприємство «Маст- Буд».
Протокольною ухвалою від 19.12.2019 до участі у справі № 916/712/17 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 залучено НАБУ.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням господарського суду Одеської області від 28.02.2020 зі справи                              № 916/712/17, яке залишено без змін постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020, первісний позов задоволено частково: стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 47    997    767,70 грн. основного боргу, 6    381    730,59 грн. пені, 4    489    842,98 грн. інфляційних втрат, 1    901    500,61 грн. - 3% річних, 566    166,84 грн. судового збору. У решті в задоволенні первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані з посиланням на те, що факт виконання у грудні 2016 року робіт за договором від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 на суму 68    568    239,56 грн. підтверджено належними і допустимими доказами у вигляді складених сторонами актів приймання - передачі та висновком від 25.10.2019  № 19-1777/1778 судової будівельно - технічної експертизи, наданим на виконання ухвали суду; з урахуванням сплаченого авансу на суму 20    570    471,86 грн. та заміни кредитора у зобов`язанні згідно з договором від 16.01.2017 відступлення права вимоги з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» підлягає стягненню 47    997    767,70 грн. основного боргу, а також 6    381    730,59 грн. пені, 4    489    842,98 грн. інфляційних втрат, 1    901    500,61 грн. - 3% річних згідно з перерахунком суду. У задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ» на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 80    000,00 грн. коштів за договором поруки від 30.04.2015 судом відмовлено, оскільки борг за договором, за виконання зобов`язання за яким поручилося ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ», - погашено, про що зазначено в угоді від 05.10.2018 про врегулювання господарських відносин, яка укладена ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ТОВ «Лігос УА». Також судом відмовлено у задоволенні вимоги про доповнення договору від 25.06.2015                      № 653-В-ОДФ-15, який укладений ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА» пунктом 4.8, з огляду на те, що ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» не є стороною такого договору і не має права ініціювати внесення змін до його умов в силу приписів статті 651 Цивільного кодексу України.
У задоволенні зустрічного позову у справі судом відмовлено, з посиланням на те, що оспорюваний правочин жодним чином не порушує права ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, оскільки такий правочин спрямований виключно на заміну кредитора, перед яким існуватиме обов`язок боржника, а умови договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 не містять обмежень щодо можливості передачі права вимоги за договором іншій особі лише за згодою замовника (ДП «Адміністрація морських портів України»). Також судами зазначено про схвалення 05.10.2018 оспорюваного правочину загальними зборами учасників ТОВ «Лігос УА» (з моменту вчинення такого правочину), що унеможливлює визнання його недійсним з підстав відсутності волевиявлення ТОВ «Лігос УА» на його укладення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі (з урахуванням доповнення до неї) ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій в частині задоволення первісних позовних вимог та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. У скасованій частині щодо первісних позовних вимог - ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі; зустрічний позов задовольнити. 
2.    АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії посилається на те, що підставами для оскарження судових актів попередніх інстанцій є пункт 1 та пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останні постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, приписів статей 11, 13, 14, 92, 202, 203, 215, 2016, 514, 517, 612, 613, 6147, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 218, 219 Господарського кодексу України, статті 40 закону України «Про здійснення державних закупівель», статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», статей 2, 4, 13, 14, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 98, 99, 107, 162, 163, 169, 170, 177, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до ухвалення судами незаконних рішень.
Так, за доводами скаржника, у розгляді справи судами не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18 (щодо принципу змагальності); від 28.03.2018 зі справи № 520/873/16-ц (щодо необґрунтованого відхилення клопотання сторони щодо встановлення обставин, які мають значення для справи); від 22.05.2018 зі справи № 904/11838/16, від 19.12.2019 зі справи № 910/5573/19, від 28.02.2019 зі справи № 522/3665/17 (щодо застосування статей 11, 13, 14, 202, 215 Цивільного кодексу України, статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», статті 36 «Про публічні закупівлі», статті 4 Господарського процесуального кодексу України); від 28.03.2018 зі справи № 520/8073/16-ц, від 08.05.2018 зі справи                            № 916/259/16 (в частині оцінки доказів).
Скаржник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування приписів статті 241 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах (якщо правочин фактично був укладений пізніше у часі, аніж останній датований, за відсутності в особи, яка його підписала, повноважень представляти юридичну особу взагалі).
Скаржник не погоджується з нарахуванням судами попередніх інстанцій пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Також скаржник вважає неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій приписів частини третьої статті 219 Господарського кодексу України, а саме, вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про можливість зменшення лише розміру пені, а не 3% річних та інфляційних втрат. За доводами скаржника, правові висновки щодо питання застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах відсутні.
За доводами скаржника, судами не враховано те, що в силу приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускається. Оскільки договір про відступлення права вимоги не є новою обставиною, то, відповідно, зміна підстави та предмета позову на цій стадії не допускається. У зв`язку з викладеним підстави для стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» заявлених до стягнення сум на підставі договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги - відсутні. Також судами не враховано те, що остання заява про збільшення розміру позовних вимог не містила обґрунтованого розрахунку, підпису уповноваженого представника ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» на розрахунку, а додатки до такої заяви не направлялися ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, у зв`язку з чим така заява не підлягала розгляду судом.
Скаржник зазначає про те, що судом апеляційної інстанції: безпідставно не надано оцінки аудиторському звіту комісії Міністерства інфраструктури України, акту планової виїзної ревізії, аудиторському звіту Держаудитслужби, а також висновкам експертизи, що була проведена на замовлення НАБУ в межах кримінального провадження; безпідставно відмовлено ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії у прийнятті додаткових доказів по справі, що підтверджують завищення вартості підрядних робіт, які (докази) одержані ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії після прийняття рішення судом першої інстанції у справі; неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії про зупинення провадження у справі № 916/712/17 до розгляду пов`язаної з нею іншої справи про визнання недійсним договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15, який укладений ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА»; безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення експертизи документа - договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги з метою встановлення дати його вчинення.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» просило у задоволенні касаційної скарги відмовити, посилаючись, зокрема, на законність та обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій.
ТОВ «Лігос УА» у відзиві на касаційну скаргу просило у задоволенні касаційної скарги відмовити, посилаючись, зокрема, на те, що остання ґрунтується виключно на переоцінці доказів та містить посилання на неправильне встановлення судами обставин справи.
НАБУ у письмових поясненнях на касаційну скаргу зазначило, зокрема, про те, що касаційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії підлягає задоволенню.
ТОВ «Підприємство «Маст- Буд» у письмових поясненнях на касаційну скаргу просило розглянути касаційну скаргу без його участі та зазначило про те, що підстави для скасування оскаржуваних судових рішень - відсутні.
3.    СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ДП «Адміністрація морських портів України» оголошено тендерну пропозицію щодо виконання будівельних робіт на об`єкті - причал № 1-з для генеральних вантажів на Андросівському молу зі сполученнями ДП «Одеський морський торговельний порт». Переможцем тендеру стало ТОВ «Лігос УА».
30.04.2015 ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» (субпідрядник) та ТОВ         «Лігос УА» (підрядник) укладено договір № 30/04, відповідно до умов якого (з урахуванням додаткової угоди від 14.08.2015 № 1 до нього) підрядник доручає, а субпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт з будівництва об`єкту: ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013 Будівництво об`єкту «Причал № 1-з для генеральних вантажів на Андросівському молу зі сполученнями ДП «Одеський морський торговельний порт». Комплекс завершальних робіт за відкоригованим робочим проектом» (далі - роботи), зазначені в Технічних вимогах (додаток № 3 до договору, який є його невід`ємною частиною) в обсязі Договірної ціни (додаток № 2 до договору, який є його невід`ємною частиною) у порядку та на умовах, визначених цим договором, а підрядник зобов`язується прийняти і оплатити такі роботи (далі - Договір № 30/04).
У пункті 3.1 Договору № 30/40 (в редакції додаткової угоди від 14.08.2015 № 1) визначено: строк виконання робіт - 240 календарних днів безпосереднього виконання робіт. Початок виконання робіт - не пізніше 30 днів після перерахування підрядником субпідряднику авансу згідно з пунктом 5.1 договору, надання фронту робіт та передачі субпідряднику визначених цим пунктом договору документів.
На забезпечення виконання зобов`язань ТОВ  «Лігос УА»  за Договором № 30/04 товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС - ЕКСПО» (яким у подальшому змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «АДАПЦІЙНО - КОНСУЛЬТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ІНОЗЕМЦЯМ», а потім на ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ») як поручителем та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» як кредитором укладено договір поруки № 30/04/15-01-П, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання ТОВ  «Лігос УА» своїх обов`язків за Договором № 30/04, і його відповідальність (солідарна в частині, забезпеченій порукою) обмежується розміром 80 000,00 грн.
25.06.2015 ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії (замовник) та ТОВ  «Лігос УА» (виконавець) укладено договір № 653-В-ОДФ-15 (далі - Договір № 653), за умовами якого замовник доручає, а виконавець забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт на будівництво об`єкту: ДСТУ Б Д.1.1 - 1:2013 Будівництво об`єкту «Причал № 1-з для генеральних вантажів на Андросівському молу зі сполученнями ДП «Одеський морський торговельний порт». Комплекс завершальних робіт за відкоригованим робочим проектом» (далі - роботи), зазначені в Технічних вимогах (додаток № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною) в обсязі Договірної ціни (додаток № 2 до договору, який є його невід`ємною частиною) у порядку та на умовах, визначених договором, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі роботи.
Строк виконання робіт - 240 календарних днів безпосереднього виконання робіт з дати початку виконання робіт. Початок виконання робіт - не пізніше 30 календарних днів після перерахування замовником виконавцю авансу згідно з пунктом 4.1 Договору, надання фронту робіт та передачі субпідряднику документів (пункт 2.1 Договору № 653).
Ціна договору з ПДВ становить 252 803 911,45 грн. (пункт 3.1 Договору № 653). 
Ціна Договору № 653 визначена відповідно до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» та є динамічною договірною ціною (пункт 3.2 Договору № 653). 
Ціна цього договору включає: вартість виконання робіт відповідно до умов цього договору; витрати на сплату портових зборів, лоцманське проведення та послуги служби регулювання руху суден, а також інших портових послуг; вартість матеріальних ресурсів, необхідних для виконання робіт; вартість розробки та погодження технічної документації, необхідної для виконання робіт; сплату податків і зборів (обов`язкових платежів) та усіх інших витрат; інші витрати виконавця, необхідні для виконання робіт (пункт 3.4 Договору № 653).
Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 30% від ціни цього договору, що складає 75 841 173,43 грн. з ПДВ, протягом 15 банківських днів з дати набрання чинності цим договором (пункт  4.1 Договору № 653).
Розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником після підписання сторонами Акта приймання виконаних підрядних робіт (за формою Ф-КБ-2в), Довідки про вартість виконаних робіт (за формою КБ-3) на виконані виконавцем роботи, яка здійснюється на підставі отриманого замовником відповідного рахунку виконавця банківським переводом на розрахунковий рахунок виконавця у термін до 15 банківських днів від дати отримання рахунку у розмірі вартості виконаних робіт у термін дії договору (пункт 4.2 Договору № 653).
Виконавець може залучати до виконання робіт інших осіб (субпідрядників). Виконавець відповідає за результати роботи субпідрядників і виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник (пункт 10.1 Договору № 653).
Виконавець несе відповідальність перед субпідрядниками за невиконання або неналежне виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором, а перед замовником - за невиконання зобов`язань субпідрядниками (пункт 10.2 Договору  № 653).
Цей договір діє протягом 2015 - 2016 років, але в будь-якому випадку, - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пункт 16.6 Договору № 653).
08.09.2015 та 01.10.2015 відповідно до умов Договору № 30/04 ТОВ  «Лігос УА» передало ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» за актом ділянки території ТГТ для виконання робіт з будівництва об`єкта; 02.10.2015 ТОВ  «Лігос УА» та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС»  підписали акт початку робіт, згідно з яким визначили дату початку робіт за Договором № 30/04 - 02.10.2015.
В період з січня 2016 року по травень 2016 року ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» як субпідрядник та ТОВ  «Лігос УА» як підрядник підписали 21 акт приймання виконаних робіт, щодо оплати яких між сторонами не виникало спору.
У грудні 2016 року  на виконання умов основного договору -  Договору № 653 виконані роботи на загальну суму  68 568 239,56 грн., що підтверджується підписаними без зауважень представниками, скріпленими печатками ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії та ТОВ  «Лігос УА» актами приймання виконаних будівельних робіт № 7/1 (вартість робіт -                                         25 454 310,72 грн.), № 7/2 (вартість робіт -  5 079 150,49 грн.), № 7/3 (вартість робіт -  1 402 738,60 грн.), № 7/3а (вартість робіт - 22 720 572,53 грн.), № 7/4 (вартість робіт - 13 317 429,28 грн), № 7/5 (вартість робіт - 398 158,40 грн.), № 7/6 (вартість робіт -   195 879,54 грн.). 
Судами встановлено, що виконавцем таких робіт є ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» як субпідрядник за Договором № 30/04, який, у свою чергу, залучав для виконання робіт ТОВ «Підприємство «Маст- Буд».
22.12.2016 ТОВ «Лігос УА» супровідним листом № 22/12/2016-1 передало ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, зокрема, акти                        №№ 7/1, 7/2, 7/3, 7/3а, 7/4, 7/5, 7/6 та рахунок від 21.12.2016 № 70 для оплати.
30% вартості робіт за грудень 2016 року було сплачено авансом у сумі                                               20 570 471,86 грн., а решта суми - 47 997 767,70 грн. (основний борг, заявлений до стягнення згідно з первісним позовом) залишилася не оплаченою.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що 16.01.2017 ТОВ  «Лігос УА» (первісний кредитор) та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги.
Відповідно до пункту 2.1 Договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступає право вимоги новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає новим кредитором за договором № 653 (Основний договір), який укладений між первісним кредитором та ДП «Адміністрація морських портів України»  (боржник).
За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання грошових зобов`язань за Основним договором за грудень 2016 року у сумі 47 997 767,70 грн. з ПДВ (пункт 2.2 Договору відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора за Основним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Новий кредитор набуває усіх прав нового кредитора у відповідності із пунктом 2.2 цього договору з моменту його укладання. З моменту укладання цього договору новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також право вимоги до боржника щодо сплати штрафних санкцій за Основним договором (пункти 2.3 - 2.5 Договору відступлення права вимоги).
Новий кредитор оповіщає боржника про відступлення первісним кредитором права вимоги за цим договором шляхом надання супровідного листа (повідомлення) боржнику особисто або надсиланням поштою листа з повідомленням про вручення: копії цього договору та банківських реквізитів нового кредитора (пункт 4.3 Договору відступлення права вимоги).
Повідомлення про відступлення права вимоги, яке отримано ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії 04.05.2017, датоване 26.04.2017.
У новому розгляді справи судами встановлено, що 05.10.2018 відбулися загальні збори учасників ТОВ  «Лігос УА» (протокол загальних зборів учасників названого Товариства від 05.10.2018). За результатом розгляду пункту 2 порядку денного вирішено погодити подальше схвалення ТОВ  «Лігос УА» договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги на загальну суму 47 997 767,70 грн. із дати вчинення, а саме з 16.01.2017; вирішено вважати договір від 16.01.2017, який підписаний від імені ТОВ  «Лігос УА» Вєвєнком Д.В., правочином, спрямованим на реальне настання правових наслідків для ТОВ  «Лігос УА», що обумовлені цим правочином, починаючи з 16.01.2017, тобто з моменту його вчинення.
З огляду на те, що ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії у розгляді справи заперечувало обґрунтованість суми основного боргу, зазначаючи про те, що вартість виконаних підрядних робіт є завищеною, ухвалою господарського суду Одеської області від 27.03.2019 у справі № 916/712/17 призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
На вирішення експерта поставлені такі питання: чи відповідають обсяги та вартість фактично виконаних робіт обсягу та вартості робіт, яка зазначена в акті виконаних робіт за грудень 2016 року по договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 (якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності)?; чи відповідають виконані будівельні роботи, які зазначені в акті виконаних робіт за грудень 2016 року, проектно - кошторисній документації по договору від 25.06.2015 № 653-В-ОДФ-15 та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності)?
Відповідно до висновку експерта від 25.10.2019 № 19-1777/1778, який складений за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи, встановлено, що роботи виконувалися відповідно до затвердженого проекту та нормативних актів, відповідають передбаченим проектом фізичним обсягам робіт, що підтверджується виконавчою документацією, журналом авторського нагляду за будівництвом та актами прихованих робіт, якість матеріалів і відповідність їх вимогам проекту підтверджується паспортами, сертифікатами та вибірковими лабораторними випробуваннями. Таким чином, вартість виконаних робіт з будівництва об`єкта «Причал № 1-з для генеральних вантажів на Андросівському молу зі сполученнями ДП «Одеський морський торговельний порт» Комплекс завершальних робіт за відкоригованим робочим проектом» приймається на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року (форма № КБ-2в), які завірені підписами та печатками замовника та підрядника і становить 68 568 239,56 грн. 

4.    ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи за первісним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення вимог про доповнення Договору № 653, який укладений ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА» пунктом 4.8 такого змісту: «замовник (ДП «АМПУ») оплачує роботи, виконані субпідрядником (ТОВ «БК «ПРОМБУДСЕРВІС») на підставі складених та підписаних замовником документів про прийняття виконаних робіт та їх вартість безпосередньо на поточний рахунок ТОВ «БК «ПРОМБУДСЕРВІС», як субпідрядника»; стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС»        47 997 767,70 грн. основного боргу,  6 381 730,59 грн. пені, 13 583 367,94 грн. інфляційних витрат, 4 205 393,45 грн. - 3% річних; стягнення з ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ» на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» грошових коштів у сумі  80 000,00 грн. за договором поруки.
Причиною виникнення спору зі справи за зустрічним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги, який укладений ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ТОВ «Лігос УА» недійсним.
Причиною касаційного перегляду стало питання правомірності часткового задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову.
Судові акти попередніх інстанцій в частині часткової відмови в задоволенні первісного позову (зокрема, щодо відмови в задоволенні вимоги про доповнення Договору № 653 пунктом 4.8 та відмови у стягненні з ТОВ «СВС АГРОХІМСТАНДАРТ» на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» грошових коштів у сумі 80 000,00 грн. за договором поруки) жодною із сторін спору не оскаржуються.
Задовольняючи частково первісний позов, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що факт виконання у грудні 2016 року робіт за Договором № 653 на суму 68    568    239,56 грн. підтверджено належними і допустимими доказами у вигляді складених сторонами актів приймання - передачі та висновком від 25.10.2019 № 19-1777/1778 судової будівельно - технічної експертизи, наданого на виконання ухвали суду; з урахуванням сплаченого авансу на суму                        20    570    471,86 грн. та заміни кредитора у зобов`язанні згідно з договором від 16.01.2017 відступлення права вимоги, з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» підлягає стягненню 47    997    767,70 грн. основного боргу, а також 6    381    730,59 грн. пені, 4    489    842,98 грн. інфляційних втрат,                              1    901    500,61 грн. - 3% річних згідно з перерахунком суду. 
У задоволенні зустрічного позову у справі відмовлено, з посиланням на те, що оспорюваний правочин жодним чином не порушує права ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, оскільки такий правочин спрямований виключно на заміну кредитора, перед яким існуватиме обов`язок боржника, а умови Договору № 653 не містять обмежень щодо можливості передачі права вимоги за договором іншій особі лише за згодою замовника (ДП «Адміністрація морських портів України»). Також судами зазначено про схвалення 05.10.2018 оспорюваного правочину загальними зборами учасників ТОВ «Лігос УА» (з моменту вчинення такого правочину), що унеможливлює визнання його недійсним з підстав відсутності волевиявлення ТОВ «Лігос УА» на його укладення.
Згідно з приписами статті 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику.
Відповідно до статті 838 Цивільного кодексу України  встановлено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. 
Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Відповідно до частини четвертої статті 879 Цивільного кодексу України  оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін. 
Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
У відповідності до приписів частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Статтею 92 Цивільного кодексу України унормовано, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. 
Згідно зі статтею 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. 
За доводами касаційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії посилається, зокрема, на те, що підставами для оскарження судових актів попередніх інстанцій є пункт 1 та пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останні постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, приписів статей 11, 13, 14, 92, 202, 203, 215, 2016, 514, 517, 612, 613, 6147, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 218, 219 Господарського кодексу України, статті 40 закону України «Про здійснення державних закупівель», статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», статей 2, 4, 13, 14, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 98, 99, 107, 162, 163, 169, 170, 177, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до ухвалення судами незаконних рішень.
Так, скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не враховані висновки, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду: від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18 (щодо принципу змагальності); від 28.03.2018 зі справи № 520/873/16-ц (щодо необґрунтованого відхилення клопотання сторони щодо встановлення обставин, які мають значення для справи); від 22.05.2018 зі справи № 904/11838/16, від 19.12.2019 зі справи № 910/5573/19, від 28.02.2019 зі справи № 522/3665/17 (щодо застосування статей 11, 13, 14, 202, 215 Цивільного кодексу України, статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», статті 36 «Про публічні закупівлі», статті 4 Господарського процесуального кодексу України); від 28.03.2018 зі справи  № 520/8073/16-ц, від 08.05.2018 зі справи                           № 916/259/16 (в частині оцінки доказів).
Щодо наведеного Суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Суд зазначає, що можливість касаційного провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником у касаційній скарзі), покладається на скаржника. 
Дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі        № 916/712/17 (в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на таке.
Так, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.
При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі  № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі                     № 2-3007/11(абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Так, у справі № 917/1307/18, в якій предметом позову було зобов`язання здійснити поставку товару та стягнення неустойки, Верховний Суд у постанові від 23.10.2019, зокрема, зазначив про те, що відповідно до частин третьої та четвертої  статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наведеної вище, сутності принципу змагальності саме позивач у справі як особа, яка стверджує про порушення відповідачем зобов`язань за Договором, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - підписання спірного договору сторонами саме 27.03.2018.
Скаржник у справі № 916/712/17 посилається на позицію, викладену у постанові Верховного Суду зі справи № 917/1307/18 в контексті того, що судами попередніх інстанцій не було призначено судову технічну експертизу документа - договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги, який укладений ТОВ  «Лігос УА» та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС», з метою з`ясування дійсної дати його вчинення (з урахуванням, зокрема, того, що ТОВ  «Лігос УА» заперечувало факт його вчинення), відповідно, не виконано вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 04.12.2017, згідно з якою справу № 916/712/17 було направлено на новий розгляд.
Проте скаржник залишив поза увагою встановлені судами у новому розгляді обставини, а саме, що 05.10.2018 (тобто після ухвалення постанови Вищим господарським судом України у справі) відбулися загальні збори учасників ТОВ  «Лігос УА» (протокол загальних зборів учасників названого Товариства від 05.10.2018). За результатом розгляду пункту 2 порядку денного вирішено погодити подальше схвалення ТОВ  «Лігос УА» договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги на загальну суму 47 997 767,70 грн. із дати вчинення, а саме з 16.01.2017; вирішено вважати договір від 16.01.2017, який підписаний від імені ТОВ  «Лігос УА» Вєвєнком Д.В., правочином, спрямованим на реальне настання правових наслідків для ТОВ  «Лігос УА», що обумовлені цим правочином, починаючи з 16.01.2017, тобто з моменту його вчинення.
При цьому причиною того, що ТОВ «Лігос УА» заперечувало факт укладення договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги фактично був «корпоративний спір» щодо наявності повноважень у Вєвєнка Д.В. , як підписанта договору від імені названого Товариства на його підписання, проте 05.10.2018 відбулося схвалення загальними зборами цього Товариства договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги. У новому розгляді справи (після 05.10.2018) як ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС», так і ТОВ  «Лігос УА» зазначали про фактичну наявність договору та про його укладення уповноваженими представниками обох сторін.
Судом апеляційної інстанції відхилено посилання скаржника на листування (на думку скаржника, відсутність такого договору станом на 16.01.2017 підтверджується листуванням між ТОВ «Лігос УА», ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ДП «Адміністрація морських портів України», у якому такий договір не згадувався), з посиланням на те, що саме лише листування, в якому не згадується про наявність укладеного договору відступлення права вимоги, не є самостійною та достатньою підставою для визнання його недійсним.
Таким чином, постанова Верховного Суду у справі № 917/1307/148 ухвалена за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), ніж у справі, що розглядається, тобто справа № 916/712/17 і справа № 917/1307/18 є відмінними за істотними правовими ознаками.
Те ж саме стосується й постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі                               № 520/8073/16-ц про усунення перешкод у користуванні власністю та постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 916/259/16 про визнання недійсними рішення загальних зборів товариства та змін до статуту. 
Так, направляючи справу № 520/8073/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив про те, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Такої оцінки висновки судів першої та апеляційної інстанції не містять. Якщо первинна експертиза буде визнана неповною або не досить ясною, може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експертові. При цьому під неясністю слід розуміти нечіткість, розпливчатість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта. А недостатньо повним є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об`єктів або що не містить вичерпних відповідей експерта на всі поставлені питання. Суд апеляційної необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 2 частин третьої, частини четвертої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для скасування оскаржуваного рішення із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У справі № 916/259/16, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, зокрема, про те, що з мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції не вбачається наведення судом правової оцінки висновку судово - почеркознавчої експертизи, а також зауважень відповідача щодо висновку судового експерта. Тобто суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував прийняття ним до уваги одних доказів та відхилення інших, що свідчить про неналежне дослідження ним зібраних доказів у справі.
Отже, постанови Верховного Суду у справі № 520/8073/16-ц та у справі                                   № 916/259/16, на які посилається скаржник, ухвалені з урахуванням конкретних обставин справи та доказів, зібраних у них, з урахуванням встановлених обставин, зокрема, відсутності належного обґрунтування судом апеляційної інстанції неприйняття до уваги доказів відповідача у справі та відсутності оцінки експертних висновків судами попередніх інстанцій. 
Натомість у справі, що розглядається, судами, зокрема, зазначено, що доводи заявника про необхідність призначення додаткової судової будівельно - технічної експертизи у справі, у зв`язку з неповнотою експертного висновку, не містять мотивів її призначення, клопотання про призначення додаткової експертизи не містить посилань на допущені експертом помилки або неповноту первісного експертного висновку, а є незгодою з висновком експерта про відсутність завищення вартості робіт. Фактично клопотання про проведення додаткової судової експертизи обґрунтоване незгодою ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії з висновком експерта з огляду на невідповідність висновку змісту матеріалів додаткових перевірок Мінінфраструктури та Держаудитслужби, недослідженням судовим експертом в межах проведення судової експертизи вказаних матеріалів.
Судом встановлено, що питання, які заявник просив поставити на розгляд додаткової судової експертизи щодо визначення вартості та відповідності проектно-технічної, проектно - кошторисної документації за весь обсяг робіт за Договором № 653 та весь період вказаного договору виходять за межі заявленого в позові періоду, а саме грудня 2016 року. Також судом зазначено, що в актах виконаних робіт за Договором № 653 не зазначено про нарахування вартості робіт наростаючим підсумком, у зв`язку з чим необхідність у визначенні об`ємів та вартості робіт, проведених за весь період дії Договору № 653, а не тільки за грудень 2016 року, - відсутня. 
Водночас судом апеляційної інстанції у справі № 916/712/17 надано оцінку висновку експерта від 22.12.2017 № 20795/17-45/20796/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи в межах кримінального провадження, наданого НАБУ (чим спростовується довід скаржника про ненадання такої оцінки), та зазначено, що  вказану експертизу було проведено на підставі договору, актів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт, платіжних доручень, конкурсної пропозиції, аудиторського звіту та висновків на зауваження та заперечення щодо висновків, викладених в аудиторському звіті Мінінфраструктури за результатами позапланового аудиту окремих питань діяльності ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії за період з 01.01.2015 по 31.01.2017; інші документи: накази, запити, пояснення тощо. Проте в переліку наданих на дослідження експерта документів відсутній акт приймання виконаних робіт за спірний період, а саме за грудень 2016 року, що унеможливлює його дослідження як належного доказу у даній господарській справі. Останній акт у переліку наданих на дослідження експерта документів датований травнем 2016 року.
Судом апеляційної інстанції також надано оцінку результатам ревізій Міністерства інфраструктури України та Державної аудиторської служби України і зазначено про те, що: акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами, які підтверджені відповідними актами здачі-приймання наданих послуг; акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися; акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу; експертом проведено експертне дослідження від 25.10.2019 № 19-1777/1778 на підставі первинної документації, при цьому результати ревізії не відносяться до первинних бухгалтерських документів, які можуть підтвердити чи спростувати обставини виконання будівельних робіт та їх обсяг.
Таким чином, справи  № 520/8073/16-ц, № 916/259/16, на які посилається скаржник, і справа № 917/1307/18 є відмінними за істотними правовими ознаками. Крім того, справи № 520/8073/16-ц та № 916/259/169 направлені     на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення відповідних справ, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у таких справах та в судових рішеннях з них.
У касаційній скарзі скаржник також посилається на те, що судами попередніх інстанцій не враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.12.2019 зі справи № 910/5573/19, від 22.05.2018 зі справи № 904/11838/16, від 04.03.2019 зі справи № 522/3665/17 у контексті застосування приписів статей 4 Господарського процесуального кодексу України, 11, 13, 14, 202, 215 Цивільного кодексу України, статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».
Проте скаржником не враховано визначені ним предмет та підстави зустрічного позову у справі № 916/712/17, в межах яких і розглядався такий зустрічний позов судами попередніх інстанцій.
Так, в обґрунтування зустрічного позову про визнання недійсним договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги скаржник посилався на те, що: Вєвєнко Д.В. , який підписав договір від імені ТОВ «Лігос УА», не мав повноважень на його укладення; виконавчий орган ТОВ «Лігос УА» в силу приписів статті 98 Цивільного кодексу України та вимог Статуту не був наділений повноваженнями на укладення оспорюваного правочину, а загальні збори учасників Товариства не приймали рішення про вчинення значного правочину щодо відступлення на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» права вимоги на суму         47    997   767,70 грн.; договір від 16.01.2017 відступлення права вимоги є підробленим і не може створювати будь - яких правових наслідків (відсутність такого договору станом на 16.01.2017 підтверджується листуванням між ТОВ «Лігос УА», ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ДП «Адміністрація морських портів України», у якому такий договір не згадувався); у ТОВ «Лігос УА» на момент укладення оспорюваного правочину не було права вимагати у ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії                                   47    997    767,70 грн. (оскільки за результатами аудиту в Одеській філії ДП «Адміністрація морських портів України» встановлено значне завищення вартості робіт в актах на суму 28    471    937,18 грн. без ПДВ), відповідно, назване Товариство не могло передавати таку вимогу на користь ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС».
Натомість у доводах касаційної скарги скаржник посилається вже на  приписи статей 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (зазначаючи, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім встановлених законом випадків) та на практику застосування Верховним Судом наведених норм права у інших справах.
Отже, правовідносини у наведених справах, на які посилається скаржник та у справі, що переглядається, не є подібними, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.
Водночас згідно з імперативним приписом частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України        суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, постанови Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, ухвалені за іншої фактично - доказової бази, ніж у цій справі, у зв`язку з чим в цій частині наявні підстави для закриття касаційного провадження у справі № 916/712/17 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020).             
Скаржник також посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування приписів статті 241 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах (якщо правочин фактично був укладений пізніше у часі, аніж останній датований, за відсутності в особи, яка його підписала, повноважень представляти юридичну особу взагалі).
Щодо наведеного Суд зазначає таке.
Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.  Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. 
Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).
Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна послідовна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі                                       № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі                       № 904/9795/16, від 01.10.2019 у справі  № 910/8287/18, в ухвалі від 11.06.2020 у справі № 915/1602/19.
У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що договір відступлення права вимоги вчинений 16.01.2017, і саме з цієї дати останній створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки для ТОВ «Лігос УА» (загальними зборами учасників якого схвалено такий правочин) та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС».
Таким чином, обставин укладення договору від 16.01.2017 пізніше у часі, аніж останній був датований, судами попередніх інстанцій за результатом розгляду справи не встановлено, натомість встановлені обставини схвалення договору від 16.01.2017  загальними зборами учасників ТОВ «Лігос УА» з моменту його вчинення.
Відповідно, у цій частині доводи касаційної скарги фактично зводяться до встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції.
Скаржник також зазначає про неправильне, на його думку, застосування судами попередніх інстанцій приписів частини третьої статті 219 Господарського кодексу України, а саме, скаржник вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про можливість зменшення лише розміру пені, а не 3% річних та інфляційних втрат. За доводами скаржника, правові висновки щодо питання застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах відсутні. 
Так, відповідно до матеріалів справи та викладених доводів скаржник вважає, що правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання (не було виставлено рахунку на виконання пункту 4.2 Договору        № 653; ТОВ «Лігос УА» та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» не повідомили своєчасно ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії про укладення договору відступлення права вимоги), у зв`язку з чим, на думку скаржника, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії від відповідальності (у тому числі передбаченої приписами статті 625 Цивільного кодексу України).
Проте скаржник залишає поза увагою встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме, що: першим днем прострочення ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії обов`язку сплатити кошти в розмірі основного боргу за первісним позовом є 25.01.2017 (згідно з пунктом 4.2 Договору № 653 - дата після спливу 15 банківських днів від дня підписання сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт, що відбулося 30.12.2016). При цьому наявність у пункті 4.2 Договору № 653 посилання на виставлення рахунка не звільняє відповідача від обов`язку оплатити кошти за виконані роботи; перебіг нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягає зупиненню з 23.05.2017 (дата постановлення судом ухвали про заборону на проведення розрахунків з ТОВ «Лігос УА») по 19.12.2018  включно (дата, коли ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії дізналося про схвалення загальними зборами ТОВ «Лігос УА» договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги), отже, з 20.12.2018 продовжився строк прострочення виконання зобов`язання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, оскільки боржник став обізнаний, що схвалений ТОВ «Лігос УА» договір відступлення права вимоги створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки осіб, яких він стосується.
Отже, обставин вчинення неправомірних дій (бездіяльності) другої сторони у зобов`язанні, що може бути підставою для зменшення судом розміру відповідальності або звільнення відповідача від відповідальності в силу приписів частини третьої статті 219 Господарського кодексу України, судами попередніх інстанцій не встановлено.
Таким чином, доводи касаційної скарги у цій частині також фактично зводяться до встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції.
За доводами скаржника, судами попередніх інстанцій не враховано те, що в силу приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 15.12.2017) у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускається. Також скаржник зазначає про те, що остання заява про збільшення розміру позовних вимог не містила обґрунтованого розрахунку, підпису уповноваженого представника ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» на розрахунку, а додатки до такої заяви не направлялися ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, у зв`язку з чим така заява не підлягала розгляду судом.
Проте у доводах касаційної скарги скаржник залишає поза увагою заяву, подану  ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 13.06.2017 в порядку частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), та її зміст (том 4, арк. 108-120). Так, до початку розгляду справи № 916/712/17 по суті у складі колегії суддів ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» подано відповідну заяву, згідно з якою змінено підставу позову (з посиланням на умови  договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги). У подальшому (у тому числі у новому розгляді справи) позивач за первісним позовом збільшував розмір заявлених позовних вимог, залишаючи ту ж саму підставу позову.
Про наявність такої заяви вказують і суди попередніх інстанцій у новому розгляді справи (з посиланням на том 4, арк. 108-120), а також  суд апеляційної інстанції зазначав у розгляді апеляційної інстанції про те, що ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» обґрунтовувало свої позовні вимоги як під час первісного розгляду, так і під час нового розгляду справи № 916/712/17, укладеними: 25.06.2015 ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА» договором підряду № 653-В-ОДФ-15; 30.04.2015 ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» та ТОВ «Лігос УА» Договором № 30/04, а також укладеним 16.01.2017 ТОВ «Лігос УА» та ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» договором відступлення права вимоги.
У даному випадку, з огляду на встановлені судами обставини, помилкове посилання суду апеляційної інстанції у постанові й на те, що 25.01.2018 до суду першої інстанції позивачем подано заяву про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, в якій правомірно змінено підставу позову з доповненням позовних вимог наявністю договору відступлення права вимоги від 16.01.2017, без урахування попередньо встановлених та викладених обставин про те, що такий договір, як і посилання на нього, були наявні у первісному розгляді справи у заяві, поданій ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» 13.06.2017, в порядку частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (том 4, арк. 108-120),  не вплинуло на результат розгляду апеляційної скарги та не призвело до безпідставного скасування рішення суду першої інстанції.
Що ж до посилання скаржника на те, що остання заява про збільшення розміру позовних вимог не містила обґрунтованого розрахунку, підпису уповноваженого представника ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС» на розрахунку, а додатки до такої заяви не направлялися ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, то Верховний Суд зазначає, що до заяви  про збільшення розміру позовних вимог від 13.12.2019 доданий розрахунок таких вимог за підписом головного бухгалтера ТОВ «Будівельна компанія «ПРОМБУДСЕРВІС», а також до заяви додані докази на підтвердження направлення її копій (разом з розрахунком) на адреси інших учасників справи (у тому числі, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії).
Скаржник також посилається на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії у прийнятті додаткових доказів по справі, що підтверджують завищення вартості підрядних робіт, які (докази) одержані ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії після прийняття рішення судом першої інстанції у справі; неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії про зупинення провадження у справі  № 916/712/17 до розгляду пов`язаної з нею іншої справи про визнання недійсним Договору № 653, який укладений ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Лігос УА».
Щодо наведеного, то Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії не обґрунтувало неможливості подання додаткових доказів (які датовані раніше, аніж рішення суду першої інстанції) під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також отримання їх самостійно та подання своєчасно до суду першої інстанції, - з дотриманням норм процесуального права відмовив у задоволенні клопотання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії про долучення додаткових доказів до справи. 
Також суд апеляційної інстанції, встановивши, що станом на час звернення скаржника з клопотанням про зупинення провадження у справі № 916/712/17 до розгляду пов`язаної з нею іншої справи про визнання недійсним Договору          № 653 відсутні докази відкриття провадження у такій справи, - з дотриманням норм процесуального права відмовив у задоволенні вказаного клопотання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії.
З огляду на встановлені судами обставини схвалення загальними зборами учасників ТОВ «Лігос УА» договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги, не знайшли свого підтвердження й доводи скаржника щодо безпідставної відмови судом у задоволенні клопотання про проведення експертизи документа - договору від 16.01.2017 відступлення права вимоги з метою встановлення дати його вчинення.
Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.     
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у зазначеній частині.
Відповідно до частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника в частині посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносин фактично зводяться до встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції.
Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.
Судові витрати
Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2020 та постанови Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020  зі справи № 916/712/17  (яке було зупинено згідно з ухвалою Суду від 13.07.2020) підлягає поновленню відповідно до приписів частини третьої статті 332 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 332 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Закрити касаційне провадження у справі № 916/712/17 за касаційною скаргою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту) в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту) в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2020 та постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020  зі справи        № 916/712/17 залишити без змін.
Поновити виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2020 та постанови Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020  зі справи        № 916/712/17.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                             І.    Колос

Суддя                                                                                          І.    Бенедисюк 

Суддя                                                                                          В. Селіваненко