П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3634/20-а 
                                                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Альчук Максим Петрович  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
13 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Платаш В.О.,
представника позивача: Ігнатова Р.Г. 
представника відповідача: Скрипника В.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальний заклад "Липівський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) "Теремок" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невжиття заходів, направлених на усунення порушень пожежної безпеки в діяльності комунального закладу "Липівський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) "Теремок" та зобов`язати сільську раду вжити заходів щодо усунення порушень.
Відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 30.07.2020 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник позивач в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду, дає підстави вважати, що до суду звернулася особа яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, наслідком чого є залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Частина 2 ст. 43 КАС України визначає адміністративну процесуальна дієздатність, як здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові. Адміністративна процесуальна дієздатність належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.
За змістом ч. 3 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Тобто, адміністративна процесуальна дієздатність, у структурі правосуб`єктності, є способом особи своїми діями набувати адміністративні процесуальні права і здійснювати адміністративні процесуальні обов`язки. Функціональний зв`язок двох названих категорій у структурі адміністративної процесуальної правосуб`єктності полягає в тому, що адміністративна процесуальна дієздатність є засобом здійснення адміністративної процесуальної правоздатності. Якщо розглядати конкретні адміністративно-процесуальні суб`єктивні права та обов`язки, то їх місце у складі адміністративної процесуальної правосуб`єктності визначається тим, що вони не є виробленими правоздатністю та дієздатністю, а належать суб`єкту права (права) та покладаються на нього (обов`язки) відповідно до законодавчих приписів.
До таких прав, зокрема, належить і право прокурора, у визначених законом випадках, звертатися до суду в інтересах держави.
В силу ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Тлумачення цієї норми Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (ст. 129 Конституції України).
Частинами 3, 4 ст. 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Тобто, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави за сукупності таких підстав:
- порушення або загрози порушення інтересів держави та необхідність їх захисту;
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або у разі відсутності такого органу.
Відповідно до п. 1 Положення про державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1052 від 16.12.2015 року, ДСНС є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері пожежної та техногенної безпеки.
За правилами п. 12 ч. 1 ст. 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
З матеріалів позовної заяви встановлено наявність обґрунтованих правових підстав для висновку, що систематичні порушення комунальним закладом "Липівський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) "Теремок" є такими, що впливають на ризики надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та в разі їх не усунення можуть спричинити загрозу життю чи здоров`ю дітей, та інших осіб, які перебувають у закладі дошкільної освіти, унеможливлюють проведення ефективної ліквідації та рятування людей, що співпадає із інтересами держави стосовно безпечного перебування людей у дошкільному закладі
Водночас, слід звернути увагу на правові висновки Верховного суду, викладені, зокрема, в постанові від 10.04.2019 року у справі № 753/21690/17, відповідно до яких захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, слід зауважити, що з метою обґрунтування підстав для представництва інтересів держави у суді і звернення до суду із цим позовом, прокурор зіслався на норми чинного законодавства, якими передбачено, що органи ДСНС мають право на звернення до суду щодо застосування заходів реагування лише у вигляді повного або часткового зупинення закладу до повного усунення порушень вимог законодавства. Однак повне зупинення дошкільного закладу освіти призведе до порушення прав дітей на здобуття дошкільної освіти та жодним чином не стимулюватиме місцеві органи влади до усунення виявлених порушень.
Даний аргумент, в підтвердження адміністративно процесуальної дієздатності прокурора, є необґрунтованим, з огляду на таке.
Позивач вказує на те, що пожежна небезпека дошкільного закладу, впливають на ризики виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та загрожують життю та здоров`ю людей, які перебувають у закладі освіти.
Однак слід зазначити, що позивач звертається до суду не із зупиненням діяльності дошкільного закладу, не зважаючи на загрозливу ситуацію яка склалася, а захищаючи права дітей на здобуття дошкільної освіти, а просить суд стимулювати місцеві органи влади до усунення виявлених порушень.
Зазначена суперечливість та ризики заподіянню шкоди життю та здоров`ю людей під час експлуатації дошкільного закладу свідчать про безпідставність доводів прокурора щодо мети звернення в інтересах держави та необхідність такого захисту у спосіб, обраний даним адміністративним позовом.
Отже, посилання, якими прокурор обґрунтовує своє право на звернення до суду, не дає підстав для висновку про наявність у нього адміністративно процесуальної дієздатності для звернення до суду із позовом у цій справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  19 жовтня 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.