УХВАЛА
іменем України 
18 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 464/2315/19
провадження № 51-5858ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду міста Львова від 3 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від
6 листопада 2020 року в межах кримінального провадження № 12019140070000976 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі статей 75, 76 цього Кодексу звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
За вироком Сихівського районного суду міста Львова від 3 липня 2020 року
ОСОБА_5  визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 186 КК до покарання
у виді арешту на строк 1 місяць. Відповідно до вимог статей 71 і 72 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком повністю приєднано покарання за  вироком Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року
й остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк
5 років 1 місяць.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 6 листопада 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на зазначене рішення місцевого суду залишив
без задоволення, а оскаржуваний вирок районного суду від 3 липня 2020 року
щодо ОСОБА_5 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Сихівського районного суду міста Львова від 3 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду
від 6 листопада 2020 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що кримінальне провадження № 12019140070000976 розглянуте незаконним складом суду. Вважає, що згідно з ч. 1 ст. 76 КПК суддя ОСОБА_6 не мала права брати участі в розгляді цього провадження та відповідно до ст. 75 цього Кодексу повинна була заявити самовідвід, оскільки брала участь у кримінальному провадженні
№ 12018140070002573 щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування, по якому постановлено інше судове рішення – вирок Сихівського районного суду міста Львова
від 13 вересня 2018 року. Захисник стверджує, що апеляційний суд належним чином наведені обставини не перевірив та необґрунтовано відмовив у задоволенні апеляційної скарги, пославшись на те, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту відводів головуючому судді не заявляла.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 370 КПК установлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до
ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо його ухвалено незаконним складом суду.
Положеннями ч. 1 ст. 76 КПК встановлено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанції.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 і правильність кваліфікації його дій за ч. 1
ст. 186 КК, а також вид і розмір призначеного покарання у касаційній скарзі
не оспорюються.
Разом із тим посилання захисника на порушення під час судового розгляду місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону є безпідставними та не грунтуються на положеннях КПК.
Доводи в касаційній скарзі захисника є аналогічними за змістом доводам, наведеним в апеляційній скарзі і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином їх перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК докладні мотиви свого рішення.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд зазначав, що посилання захисника
ОСОБА_4 на ухвалення Сихівським районним судом міста Львова вироку від 3 липня 2020 року незаконним складом суду не відповідають чинному законодавству та не можуть бути підставою для скасування цього вироку. Головуючим суддею у цьому провадженні
(№ 12019140070000976) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК, є суддя ОСОБА_6 , яка брала участь у якості слідчого судді під час досудового розслідування іншого кримінального провадження № 12018140070002573 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за яким постановлено вирок Сихівського районного суду міста Львова
від 13 вересня 2018 року. Крім того, як вбачається з журналів судових засідань, ніхто з учасників процесу відвід судді ОСОБА_6 не заявив.
З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки положення ч. 1 ст. 76 КПК встановлюють безумовну заборону на участь в одному кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанції судді, який брав участь у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Заборони на участь у кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанції судді, який брав участь в іншому кримінальному провадженні під час досудового розслідування, положення чинного КПК
не містять. Водночас у ст. 75 КПК встановлено невичерпний перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 зазначає, що відвід судді   ОСОБА_6 
не було заявлено стороною захисту з вини захисника ОСОБА_7 , який на той час представляв інтереси обвинуваченого ОСОБА_5 , на чому наголошувалося в апеляційній скарзі. Разом із тим захисник у касаційній скарзі не навела конкретних доводів, які б об`єктивно свідчили про наявність обставин, що відповідно до ст. 75 КПК виключають участь судді  ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .
Наведене свідчить, що вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370,
374 КПК, а ухвала апеляційного суду – ст. 419 цього Кодексу. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, з їх змісту не вбачається.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів
не знаходить.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду захисник у касаційній скарзі не навела, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника
ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду міста Львова від 3 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 6 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                                             ОСОБА_3