ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 809/782/16
адміністративне провадження № К/9901/40583/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду                             від 19 червня 2017 року (головуючий суддя - Матуляк Я.П.) 
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду                                               від 16 листопада 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Глушко І.В.,                      судді - Гуляк В.В., Макарика В.Я.)
у справі №809/782/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС  Івано-Франківській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, платник, ОСОБА_1 ) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС в Івано-франківській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки контролюючого органу щодо невірного визначення платником коду товару (автонавантажувачів марки «Manitou») згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД) є необґрунтованими та такими, що суперечать податковому та митному законодавству України. Вказав, що Івано-Франківською митницею ДФС не приймались класифікаційні рішення щодо зміни коду стосовно автонавантажувачів марки «Manitou», а тому відсутні правові підстави для донарахування платнику податкових зобов`язань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями. Також ОСОБА_1 стверджує, що документальна невиїзна перевірка була проведена контролюючим органом без його відома та за відсутності визначених законом підстав. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючого органу від 03.03.2016 за №0000081701 та №0000091701.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду                                     від 19 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року, адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення за №0000081701 та №0000091701 від 03.03.2016;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Івано-франківській області сплачений судовий збір у розмірі 1450,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, пославшись на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постановах від 12.09.2011 по справі №21-176а13, від 21.01.2011 у справі № 21-64а10 та від 28.04.2015 у справі №21-157а15 зазначили про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень рішень контролюючого органу. Вказали, що якщо митні органи приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов`язань у зв`язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажних митних деклараціях недостовірних відомостей.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач, посилаючись на п. 4 ст. 69 Митного кодексу України зазначає, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Скаржник зазначає про порушення позивачем правил класифікації товару «автонавантажувачі», що призвело до несплати ОСОБА_1 митних платежів в повному обсязі та заниження податкових зобов`язань з мита на суму 60544,48 грн та ПДВ на суму 12108,90 грн. Посилається на висновок судової автотоварознавчої експертизи від 01 червня 2017 року №4765, згідно з яким ввезені позивачем на митну територію України згідно митних декларацій №206040000/2015/002652 від 03.07.2015, №206040000/2015/002653 від 03.07.2015, № 206040000/2015/003117 від 29.07.2015, №206040000/2015/003118 від 29.07.2015 автонавантажувачі фронтальні, одноковшові, телескопічні марки «Маnіtоu», моделей «МТ 1330 SLТ», «МТ 835-120 LS», « МТ 932 », « 1235 S», що були класифіковані позивачем за кодом 8429519900, відповідають технічним характеристикам товарів за кодом 8427201100. А тому контролюючим органом правомірно прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежами: «мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами» та «ПДВ з ввезених на територію України товарів». 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень КАС України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.07.2015, 25.07.2015 та 25.01.2016 ОСОБА_1 , через пункт пропуску «Краківець-Корчова» ввезено на митну територію України автонавантажувачі фронтальні, одноковшові, телескопічні марки «Manitou» моделей: «МТ 835-120 LS», «МТ 1330 SLS», « МТ 932 » та « 1235 S», що раніше були у вжитку, заводські номери 174657, 1134570, 159425 та 224923, 2002, 1998, 2001 та 2006 років випуску, тип двигуна дизельний. Позивачем подано до митного органу митні декларації ІМ40ДЕ від 03.07.2015 №206040000/2015/002652, ІМ40ДЕ від 03.07.2015 206040000/2015/002653, ІМ40ДЕ від 29.07.2015 №206040000/2015/003117, ІМ40ДЕ від 29.07.2015 206040000/2015/003118. Ввезені автонавантажувачі позивачем класифіковані за кодом УКТ ЗЕД 8429519900 (ставка мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання 0%).

25.01.2016 посадовими особами відповідача проведено документальну невиїзну перевірку з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_1 по митних деклараціях ІМ40ДЕ №206040000/2015/002652 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ №206040000/2015/002653 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ №206040000/2015/003117 від 29.07.2015, ІМ40ДЕ №206040000/2015/003118 від 29.07.2015, за результатами якої складено акт за №65/09-19-17-01-15/ НОМЕР_2 від 08.02.2016 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, контролюючим органом встановлено порушення позивачем правил класифікації товару «автонавантажувачі», оформлених за митними деклараціями ІМ40ДЕ №206040000/2015/002652 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ №206040000/2015/002653 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ №206040000/2015/003117 від 29.07.2015, ІМ40ДЕ №206040000/2015/003118 від 29.07.2015, що призвело до несплати митних платежів в повному обсязі та заниження податкових зобов`язань з мита на суму 60544,48 грн та з ПДВ на суму 12108,90 грн.

За результатами перевірки автонавантажувачі фронтальні, одноковшові, телескопічні марки «Manitou» моделей: «МТ 835-120 LS», «МТ 1330 SLS», « МТ 932 » та « 1235 S», що раніше були у вжитку, заводські номери 174657, 1134570, 159425 та 224923, 2002, 1998, 2001 та 2006 років випуску класифіковані митним органом за кодом УКТ ЗЕД 8427201100 (ставка мита - 5 %).

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 03.03.2016:

- №0000081701, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами на загальну суму - 75680,60 грн, з яких за основним платежем - 60544,48 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 15136,12 грн; 

- №0000091701, яким платнику визначено суму податкового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів на загальну суму 15136,12 грн, з яких за основним платежем - 12108,90 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3027,22 грн.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України (у редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами ст. 242 КАС України (у редакції, що діє з 15.12.2015), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідають в зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Частиною 1 статті 345 Митного кодексу України (далі - МК України) встанволено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з     УКТ ЗЕД     товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

При цьому пунктом 1 частини другої статті 351 МК України встановлено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що митний контроль шляхом проведення документальної невиїзної перевірки здійснюється контролюючим органом у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

З матеріалів справи вбачається, що документальна невиїзна перевірка позивача поведена контролюючим органом відповідно до статтей 345, 351 МК України. Підставою для проведення документальної невиїзної перевірки позивача слугував лист Івано-Франківської митниці ДФС від 18.11.2015 № 1333/09-70-25-30.

Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи залишили поза увагою та не дослідили зміст листа Івано-Франківської митниці ДФС від 18.11.2015 №1333/09-70-25-30, що слугував підставою для проведення перевірки позивача та не встановили, чи наявні визначені ст. 351 МК України підстави для здійснення митного контролю шляхом проведення документальної невиїзної перевірки відносно товарів, митне оформлення яких завершено. Не з`ясували, чи наявні у даному випадку обставини, з якими законодавство пов`язує можливість здійснення такого контролю, зокрема, ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Натомість, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій пославшись на правову позицію, висловлену Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 12.09.2011 (справа №21-176а13), від 21.01.2011 (справа №21-64а10) та від 28.04.2015 (справа №21-157а15) відносно того, що якщо митні органи, приймаючи вантажну митну декларацію, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мають правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань у зв`язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажній митній декларації недостовірних відомостей, зазначили про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень контролюючого органу.

Колегія суддів зазначає, що посилання судів попередніх інстанцій на правову позицію, висловлену Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 12.09.2011 (справа №21-176а13), від 21.01.2011 (справа №21-64а10) та від 28.04.2015 (справа №21-157а15), в даному випадку є недоречним адже вказана позиція, по - перше, була висловлена у правовідносинах, які виникли до внесення змін до Митного кодексу України, а, по - друге, така позиція стосується виключно випадку, коли митні органи самостійно віднесли товар до певного коду товарної номенклатури, та не стосується випадку коли декларант самостійно визначає код товару згідно УКТ ЗЕД, а контролюючий орган погоджується з визначеним декларантом кодом товару, у такому випадку у разі наявності підстав, визначених Митним кодексом України, митний контроль можливий вже і після завершення митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 341 КАС України (у редакції, чинній після 15.12.2017) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, не забезпечили повного і всебічно з`ясування обставин в адміністративній справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, встановити, чи наявні у даному випадку визначені статею 351 МК України підстави для здійснення відповідачем митного контролю, шляхом проведення документальної невиїзної перевірки відносно товарів, митне оформлення яких завершено і з урахуванням встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року скасувати.

Справу №809/782/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова