ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/1601/20                              Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                    головуючого судді Земляної Г. В.
                    суддів:                    Парінова А. Б., Файдюка В. В.
                    за участю секретаря Скидан С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1  
на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року
у справі № 743/1601/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 
до відповідача Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ДУОНГ ВАН ЧУНГ (DUONG VAN CHUNG)
про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И Л А :
У листопаді 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2  (надалі – позивач) звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі – відповідач), в якому просив: продовжити строк затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 на шість місяців до 29.05.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 червня 2020 року, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2020 було затримано громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк шість місяців. Вказують, що строк затримання відповідача закінчується 29.11.2020 р., а на даний час ДПС України неможливо ініціювати процедуру реадмісії за стандартною процедурою через відсутність співпраці відповідача, що призвело до неодержання інформації з країни громадянської належності останнього, не дивлячись на те, що вони вживають активних заходів щодо його ідентифікації.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_2  - відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, позивачем (надалі – апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що Чопським прикордонним загоном 30.05.2020, 01.06.2020, 22.07.2020, 30.07.2020, 30.09.2020, 22.10.2020, 13.11.2020 направлялися листи Надзвичайному і Повноважному Послу В`єтнаму в Україні, а також 30.07.2020 та 13.11.2020 до Департаменту консульської служби МЗС України, з інформацією про затримання відповідачки, її анкетою, копією паспорту та проханням у сприянні ідентифікації та документування відповідачки свідоцтвом з метою її передачі до країни походження на виконання угоди про реадмісію.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Представник відповідача та відповідач заперечували проти апеляційної скарги у повному обсязі з підстав викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29.05.2020 року, о 13 год. 05 хв. громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 був виявлений та затриманий в складі групи осіб прикордонним нарядом “Прикордонний патруль” на ділянці відповідальності ВІПС “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” ВПС “Ужгород” в районі 218 прикордонного знаку близько 700 м. до державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 червня 2020 року, яке було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 вересня 2020 було затримано громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк шість місяців.
Чопським прикордонним загоном направлялися листи Надзвичайному і Повноважному Послу В`єтнаму в Україні від 30.05.2020 р. № 21/466 "Щодо затримання громадян В`єтнаму", від 01.06.2020 р. № 21/484 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму", від 30.07.2020 р. № 21/698 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму", від 30.09.2020 р. № 21/1066 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму", від 22.10.2020 р. № 21/1195 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму", від 13.11.2020 р. № 21/1317 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму", а також направлялись листи до Департаменту консульської служби МЗС України від 30.07.2020 р. № 21/698  "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму",  та від 13.11.2020 р. № 21/1318  "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму",  з інформацією про затримання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з проханням у сприянні ідентифікації та документування відповідача свідоцтвом з метою ідентифікації та передачі до країни походження на виконання угоди про реадмісію. При цьому, Надзвичайному і Повноважному Послу  В`єтнаму в Україні листами від 22.07.2020 р. № 21/664 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму" та від 22.10.2020 р. № 21/1195 "Щодо ідентифікації громадян В`єтнаму" направлялись копія паспорта громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_2 ) та додана заповнена останньою на іноземній мові анкета (SХ Y?U LЭ L?CH. T? THU?T).
Так, як на час звернення з позовом до суду позивач не отримав інформації про належність ДУОНГ ВАН ЧУНГ (DUONG VAN CHUNG), ІНФОРМАЦІЯ_3 до громадянства Соціалістичної Республіки В`єтнам, а також відомостей, що ідентифікують його особу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Також, враховуючи, що строк затримання відповідача закінчувався 29 листопада 2020 р., а на час звернення до суду неможливо забезпечити примусове видворення громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ДУОНГ ВАН ЧУНГ, так як не одержано інформацію від Соціалістичної Республіки В`єтнам та документи, необхідні для ідентифікації даної особи та одночасно відсутня співпраця з боку відповідача стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку позивач обмежився вчиненням дій з ідентифікації відповідача, на підставі Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка регламентує ідентифікацію громадян при примусовому поверненні та примусовому видворенню з України, а не при передачі їх відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, натомість матеріали справи не містять доказів вчинення відповідними органами дій, що передбачено вказаною Угодою та Інструкцією, зокрема прийняття відповідним органом рішення про реадмісію громадян договірних держав та інших дій, передбачених вказаною Інструкцією, направлення відповідними органами запиту про реадмісію, що передбачено вказаною Угодою, тому на думку суду першої інстанції в задоволенні позову Чопського прикордонного загону до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 про продовження строку затримання слід відмовити.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
У відповідності до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. До таких випадків належить, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI).
За приписами частини 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).
Абзацом 1 частини 1 статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Колегія суддів звертає увагу, що Законом №3773-VI встановлено також інститут реадмісії, за яким передбачено передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства.
За приписами частини 1 статті 29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.
Згідно частини 3 статті 29 Закону №3773-VI іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Так, 27 вересня 2007 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам було підписано Угоду про реадмісію громадян обох держав (далі - Угода), яка була ратифікована Законом України від 03 вересня 2008 року №359-VI.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.
Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди (пункт 2 статті 1 Угоди).
Згідно з частиною 1 статті 2 Угоди кожна Договірна Сторона, відповідно до пункту 1 статті 1, здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки, відповідають таким вимогам: a) мають громадянство держави запитуваної Договірної Сторони, одночасно не маючи громадянства держави запитуючої Договірної Сторони чи будь-якої іншої держави; b) будь-коли до їхнього в`їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони мали законне постійне місце проживання на території держави запитуваної сторони та не мають постійного місця проживання в третій країні; c) підлягають чинному наказу про депортацію згідно із національним законодавством держави запитуючої Договірної Сторони.
Посилання апелянта на факт неукладення виконавчого протоколу до Угоди не може вважатися перешкодою для виконання цього міжнародного договору.
Таким чином, громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Проте, у разі відсутності доказів того, що відповідач є громадянином В`єтнаму, виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди.
Правову позицію аналогічного змісту вже висловлював неодноразово Верховний Суд, зокрема в постанові від 07 лютого 2019 року по справі №308/8109/17 та підлягає застосуванню судами під час прийняття рішення поданій категорії справ.
Тобто, для правильного вирішення цієї справи суд має пересвідчитися, що будь-які документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до вказаної країни, відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідними органами дій, передбачених вказаною Угодою та Інструкцією, зокрема прийняття відповідним органом рішення про реадмісію громадян договірних держав та інших дій, передбачених вказаною Інструкціїєю, направлення відповідними органами запиту про реадмісію, що передбачено вказаною Угодою.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що під час затримання відповідача у останнього був наявний паспорта громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ( НОМЕР_2 ), який в свою чергу підтверджує громадянство Соціалістичної Республіки В`єтнам особи ДУОНГ ВАН ЧУНГ ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки в даному випадку позивач обмежився вчиненням дій з ідентифікації відповідача, на підставі Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка регламентує ідентифікацію громадян при примусовому поверненні та примусовому видворенню з України, а не при передачі їх відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, то підстави для задоволення позову про продовження строку затримання Соціалістичної Республіки В`єтнам ДУОНГ ВАН ЧУНГ ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -   
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1  - залишити без задоволення.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    А. Б. Парінов
                                                                                                              В. В. Файдюк