КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №754/1725/20                                                                                         головуючий у І інстанції: Грегуль О.В.
провадження 22-ц/824/8796/2020                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
29 вересня 2020 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) на дії та рішення начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ Попович Я.В., стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаною скаргою, яку обґрунтовано тим, що 05 листопада 2019 року державний виконавець Дніпровського РВДВС м.Київ прийняла виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 .
Скаржник звернувся до державного виконавця із клопотанням про передачу виконавчого провадження за місцем реєстрації та проживання боржника.
18 листопада 2019 року державний виконавець Дніпровського РВДВС м.Київ Таратунська Л.Ю. винесла постанову про передачу виконавчого провадження.
26 листопада начальник Дніпровського РВДВС м.Київ Попович Я.В. скасувала постанову державного виконавця про передачу виконавчого провадження.
ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії Попович Я.В. при винесенні постанови від 26 листопада 2019 року про скасування процесуального документа у виконавчому провадженні № 23952474 у ході примусового виконання виконавчого листа               № 2-6746 про стягнення аліментів та скасувати відповідача від 26 листопада 2019 року про скасування процесуального документа у виконавчому провадженні № 23952474 у ході примусового виконання виконавчого листа № 2-6746 про стягнення аліментів.
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 травня 2020 року відмовлено в задоволенні скарги.
Не погоджуючись з такими висновками суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його скаргу.
Вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що  він проживає та зареєстрований за адресою с.Бакланово Ніжинського району, а тому вважає, що підстав для скасування відповідачем постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження за місцем проживання.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 вказує, що попередньо виконавче провадження було передано до Дніпровського РВДВС м.Київ за клопотанням стягувача у зв`язку із фактичним проживанням боржника в м.Києві, а відтак дії начальника виконавчої служби, щодо скасування постанови про передачу виконавчого провадження та відповідно повернення до Ніжинського міськрайонного ВДВС, вважає обґрунтованими, оскільки державним виконавцем не було перевірено дані, щодо фактичного проживання  ОСОБА_1 .
Зауважує, що дії боржника спрямовані на зменшення розміру стягуваних аліментів у зв`язку із меншим розміром статистичного розміру заробітної плати в Чернівецькій області в порівнянні із м. Київ. 
З огляду на зазначене підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтвердив позицію свого довірителя. Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги, місцевий суд виходив з того, що Попович Я.В. при винесенні постанови про скасування процесуального документа від 26 листопада                 2019 року діяв у межах своїх повноважень і з дотриманням норм законодавства. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції було встановлено, що Деснянським районним судом м. Києва від 04 листопада 2010 року у справі № 2-6746 видано виконавчий лист про стягнення з заявника на користь стягувача аліментів на утримання дитини і на підставі якого заведено ВП № 23952474.
Постановою про передачу виконавчого провадження від 18 жовтня 2019 року старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області на підставі заяви стягувача матеріали ВП № 23952474 направлено за місцем фактичного проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою про прийняття виконавчого провадження від 05 листопада 2019 року державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві прийнято                    ВП № 23952474 з примусового виконання.
Відповідно до акта державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 12 листопада 2019 року в цей же день далі дослівно: «до державного виконавця з`явився боржник, який повідомив про фактичне місце проживання, що являється його місцем реєстрації, що підтверджує копія паспорта і довідка, а саме АДРЕСА_2 ».
Постановою про передачу виконавчого провадження у ВП № 23952474 державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 18 листопада 2019 року, постановлено передати виконавчий документ: виконавчий лист № 2-6746 виданий                         04 листопада 2010 року про стягнення аліментів до Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області.
Постановою про скасування процесуального документа від 26 листопада 2019 року, прийнятою відповідачем на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено скасувати документ «Постанова про передачу виконавчого документа/провадження» від 18 листопада 2019 року, що видав державний виконавець Таратунська Л.Ю. з тих підстав, що 18 листопада 2019 року державним виконавцем Таратунською Л.Ю. винесено постанову про передачу ВП до Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області без вжиття всіх заходів примусового виконання, а саме не перевірено фактичне місце проживання та майновий стан боржника за адресою: АДРЕСА_1 .
 
За змістом положень статей 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону).
Права і обов`язки виконавців врегульовані ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно абзацу 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від                        02 червня 2016 року № 1404-VIII, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня                2016 року № 1404-VIII, 1. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
 
Із встановлених обставин вбачається, що виконавче провадження, щодо стягнення із скаржника аліментів вже передавалось із Деснянського районного відділу ДВС міста Києва до Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області, після чого було передано до Дніпровського РВДВС м.Київ у зв`язку із тим, що місце проживання боржника знаходиться в м. Київ. 
З огляду на вищезазначене, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що                  Попович Я.В. при винесенні постанови від 26 листопада 2019 року про скасування процесуального документа від 18 листопада 2019 року діяв у межах своїх повноважень, оскільки державний виконавець при повторній передачі виконавчого провадження до Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області не звернув уваги на інформацію, щодо фактичного місця проживання боржника та не перевірив зазначене, попри неодноразову передачу матеріалів виконавчого провадження до відділу виконавчої служби, а тому вказана інформація є неоднозначною та потребує перевірки.
Крім того, судом першої інстанції було вірно зазначено, що право на направлення матеріалів виконавчого провадження для виконання за належністю після проведення необхідних виконавчих дій не втрачено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.
Доводи ОСОБА_1 , щодо неправомірності дій начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ Попович Я.В. є недоведеними, оскільки останній діяв в межах свої повноважень. 
Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
Повний текст постанови складено «29» вересня 2020 року.

Головуючий
 
Судді: