КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/2154/2020   
справа №372/3223/16-ц
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року                                                                                                          м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", на рішення Обухівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Зінченка О.М. 07 вересня 2017 року, 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
 
встановив:
 
            22 листопада 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з позовом, у якому просить в рахунок задоволення вимог ПАТ "Укрсоцбанк" за Договором кредиту №10-29/7325 від 10 червня 2008 року в сумі 676013,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 квітня 2016 року еквівалентно 17 442 017,21 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки:
-            будинок, загальною площею 463,60 кв.м, жилою площею 63,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 липня 2006 року Підгірською сільською радою Київської області Обухівського району на підставі рішення виконкому Підгірської с/ради від 12 липня 2006 року за №6, зареєстрованого Обухівським Бюро технічної інвентаризації 13 липня 2006 року за реєстраційним номером 15383139, номер запису 493 (номер витягу 11219879);
-             земельну ділянку, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, загальною площею 0,1549 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акта серії КВ №028085, виданого 04 серпня 2004 року Підгірською сільською радою Обухівського району Київської області, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1711.
            Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судовий збір у розмірі 261630,26 грн.
 
        Вимоги обґрунтовує тим, що 10 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/7325, відповідно до якого позичальнику окремими траншами надані кредитні кошти у сумі 400000 доларів США на строк до 09 червня 2023 року, за користування якими позичальник зобов`язався сплачувати проценти в розмірі 13,50% річних.
 
        27 листопада 2014 року сторони кредитного договору уклали Договір про внесення змін №1, відповідно до якого встановили особливості погашення заборгованості та застосування окремих положень договору.
 
        Кредитні зобов`язання забезпечені іпотекою нерухомого майна, яким є будинок та земельна ділянка, що вказані у позовних вимогах, згідно із Іпотечним договором №02-10/2233, що був укладений 10 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 .
 
        У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань кредитором 15 жовтня 2013 року позичальнику та майновому поручителю надіслані вимоги про термінову сплату заборгованості, які залишились без відповіді.
        
        Станом на 08 квітня 2016 року заборгованість складає:
-     334908,78 доларів США за кредитом;
-     341104,62 доларів США за процентами.
 
        Посилаючись на викладені обставини, банк звернувся до суду із цим позовом.
 
        Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
        Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ "Укрсоцбанк" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
 
        В апеляційній скарзі посилається на незаконність висновків суду про пропуск позивачем позовної давності.
 
        Зазначає, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05 березня 2015 року з позичальника ОСОБА_2   стягнуто заборгованість у сумі 8 609 404,16 грн. за кредитним договором, відтак її розмір не підлягає доказуванню у цій справі, а на виконання цього рішення видано виконавчий лист.
 
        Щодо не зазначення початкової ціни продажу предмета іпотеки вказує, що під час розгляду справи долучено звіти із визначенням вартості предметів іпотеки.
 
        Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
        Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року постанову Апеляційного суду Київської області скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.
 
        Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року залучено замість Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" правонаступника Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК".
 
            В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав із визначених в ній підстав.
 
        Представник відповідача та третьї особи ОСОБА_3 в ході апеляційного розгляду проти задоволення апеляційної скарги заперечував, проте в судові засідання 27 серпня 2020 року та 01 жовтня 2020 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
        
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції установлено, що 10 червня 2008 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/7325, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 400000 доларів США зі сплатою 13,5% річних на термін до 09 червня 2023 року.
 
10 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №02-10/2233, згідно із яким в забезпечення передано нерухоме майно:
-            будинок, загальною площею 463,60 кв.м., жилою площею 63,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 липня 2006 року Підгірською сільською радою Київської області Обухівського району на підставі рішення виконкому Підгірської с/ради від 12 липня 2006 року за №6, зареєстрованого Обухівським Бюро технічної інвентаризації 13 липня 2006 року за реєстраційним номером 15383139, номер запису 493 (номер витягу 11219879);
-             земельну ділянку, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, загальною площею 0,1549 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акта серії КВ №028085, виданого 04 серпня 2004 року Підгірською сільською радою Обухівського району Київської області, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1711.
 
Відповідно до розрахунку заборгованості, позичальник має невиконані зобов`язання в розмірі 676013,40 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 334908,78 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі 341104,62 доларів США.
 
Пунктом 4.4 кредитного договору сторони обумовили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7-3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.
 
Встановивши, що останній платіж кредитним договором позичальник здійснив 23 січня 2009 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі.
 
Суд також вказав, що в позовній заяві не зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку".
 
З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується та вказує про наступне.
 
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
 
Згідно  частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Судом першої інстанції вірно установлено, що відповідно до пункту 4.4 кредитного договору обов`язок позичальника достроково повернути кредит настає автоматично. 
 
Проте суд апеляційної інстанції  зазначає, що дострокове повернення кредиту відповідно до умов договору також передбачено і на підставі вимоги банку (пункти 3.2.3, 3.3.14), в тому числі і у разі затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів.
 
Поряд з цим, 27 листопада 2014 року сторони кредитного договору уклали Договір про внесення змін №1, який не був досліджений судом першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 2.5 цього договору сторони домовились про таке:
"В зв`язку з тим, що положення пункту договору кредиту, який передбачає умови щодо дострокового повернення кредитної заборгованості протягом одного робочого дня, як наслідок невиконання позичальником певних зобов`язань, передбачених договором кредиту, не відповідають вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", сторони домовились їх не застосовувати."
 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22 вересня 2011 року №3795-VI абзац 6 частини 10 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" викладено у такій редакції:
"Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність."
 
Хоча відповідно до Закону від 22 вересня 2011 року №3795-VI його дія  не  поширюється  на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності (пункт 2 розділ ІІ Прикінцевих положень), в договорі про внесення змін сторони кредитного договору вирішили фактично не застосовувати пункт 4.4 кредитного договору.
 
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції застосував умови договору, які не підлягали застосуванню.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повній  з`ясував дійсні обставини та умови, на яких ґрунтуються правовідносини учасників справи, відтак суд апеляційної інстанції, встановлюючи  фактичні обставини правовідносин сторін, умови договору, відповідно до яких сторони мають діяти, на підставі поданих ними доказів, які матимуть вплив на прийняття правильного і законного рішення, вказує  на таке.
 
З матеріалів справи убачається, що 15 жовтня 2013 року банком на ім`я ОСОБА_1 направлено лист з вимогою про сплату заборгованості по кредиту та відсоткам, при цьому із змісту листа убачається, що додатком є розрахунок кредитної заборгованості. Лист отримано ОСОБА_1 26 жовтня 2013 року (том 1 а.с. 59,60).
 
Окрім того, аналогічна за змістом вимога 15 жовтня 2013 року направлена ОСОБА_2 , проте конверт повернувся без вручення (том 1 а.с.61,62).
 
Зміст направлених відповідачу та третій особі листів вказує на те, що банк звернувся із проханням повернути заборгованість по кредиту та відсоткам, проте цей лист не містить вимогу про достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
 
Отже відсутні підстави для застосування положень пунктів 3.2.3, 3.3.14 Договору та статті 1050 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять відповідної вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту в повному обсязі.
 
Висновки суду першої інстанції щодо застосування позовної давності є помилковими з огляду на наступне.
 
            Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
 
            Чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.
 
            До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
 
Установлено, що 27 листопада 2014 року сторони кредитного договору уклали Договір про внесення змін №1.
 
Окрім того, заявою від 03 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до начальника управління роботи з проблемною заборгованістю, у якій пропонував погашення 285000 доларів США за кредитним договором від 10 червня 2008 року №10-29/7325 та просив прийняти рішення про списання решти заборгованості (том 1 а.с.187).
 
Зазначене дає підстави для висновку про вчинення боржником дій, які відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України переривають перебіг позовної давності і за правилами частини 3 цієї статті її перебіг починається заново.
 
При цьому, рішенням суду першої інстанції установлений факт наявності заборгованості у заявленому позивачем розмірі і такі висновки суду першої інстанції відповідачем та третьою особою не спростовуються.
 
Щодо визначення початкової ціни предмету іпотеки, колегія суддів вказує на таке.
 
Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
 
Відповідно до статті 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
 
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду установлено статтею 39 цього Закону.
 
Статтею 41 цього Закону установлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
 
            Відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася.
 
            Тобто, визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.
 
Отже висновки суду першої інстанції  щодо не зазначення початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації як підстави для відмову в задоволенні позовних вимог - є помилковими.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.
 
Окрім того, колегія суддів зазначає, що з наданих до апеляційної скарги доказів убачається, що 05 березня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків розглянув справу за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, невиконання якого є підставами позову і цієї цивільної справи.
 
Цим рішенням з позичальника стягнуто заборгованість в сумі 8 609 404,16 грн. Відповідно до змісту цього рішення заборгованість визначена станом на 02 вересня 2014 року в сумі 656499,21 долар США і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 334908 доларів США (той самий, що і в цій справі), заборгованості за відсотками в розмірі 267759,59 доларів США (в цій справі 341104,62 долари США), пені за прострочення кредиту в розмірі 14273,66 доларів США та пені за прострочення процентів в розмірі 39557,18 доларів США.
 
На виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Дніпровським районним судом міста Києва на підставі ухвали від 05 червня 2015 року здійснено видачу виконавчого листа 16 червня 2015 року.
 
Проте ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року вказане рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків  скасовано, отже це рішення третейського суду  не має жодних правових наслідків (том 2 а.с. 182).
 
Окрім того, колегія суддів не убачає підстав для закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору за відповідним клопотанням представника відповідача та третьої особи, яке мотивовано тим, що на час розгляду цієї справи банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеки". При цьому, колегія суддів виходить з того, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 27 грудня 2018 року, отже ці обставини не існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції, відтак не впливають на оцінку цього рішення та вирішення справи апеляційним судом.
 
Відповідно до статті 376 ЦПК України  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь на користь АТ "АЛЬФА-БАНК", як правонаступника   ПАТ "Укрсоцбанк", підлягає стягненню  судовий збір у розмірі 261630,26 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір у розмірі 287793,29 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 549423,55 грн.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК" - задовольнити.
 
 Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Позовні вимоги задовольнити.
 
            В рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", за Договором кредиту №10-29/7325 від 10 червня 2008 року в сумі 676013,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 квітня 2016 року еквівалентно 17 442 017,21 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки:
-            будинок, загальною площею 463,60 кв.м., жилою площею 63,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 липня 2006 року Підгірською сільською радою Київської області Обухівського району на підставі рішення виконкому Підгірської с/ради від 12 липня 2006 року за №6, зареєстрованого Обухівським Бюро технічної інвентаризації 13 липня 2006 року за реєстраційним номером 15383139, номер запису 493 (номер витягу 11219879);
-             земельну ділянку, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, загальною площею 0,1549 га, кадастровий номер 3223186801:01:020:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акта серії КВ №028085, виданого 04 серпня 2004 року Підгірською сільською радою Обухівського району Київської області, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1711.
            Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", як правонаступника Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", судовий збір у розмірі 261630,26 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір у розмірі287793,29 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 549 423,55 грн.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова