СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р.                                                                         Справа № 905/498/20  

Колегія  суддів  у  складі:  головуючий   суддя   Шевель О.В.,   суддя Крестьянінов О.О. , суддя  Фоміна В.О., 
за участю секретаря судового засідання Ярітенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Бригантина-2010” (вх.№2465 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 07.09.2020, постановлену суддею Курило Г.Є. у приміщенні господарського суду Донецької області 07.09.2020 о 12:20 год. (повний текст ухвали складено та підписано 09.09.2020) у справі №905/498/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Бригантина-2010”, м.Київ,
до відповідача: Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, м.Маріуполь, 
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради, м.Маріуполь,
за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-Цивільпроект", м.Краматорськ,
за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Капріорі", м. Київ,
про визнання незаконним та скасування Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 30.01.2020 №31 “Про затвердження проєкту “Розробка детальних планів територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО” в районі вул.Ялтинської Приморського району”,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ “Бригантина-2010”, 11.03.2020 звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 30.01.2020 №31 “Про затвердження проєкту “Розробка детальних планів територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО” в районі вул.Ялтинської Приморського району”.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.09.2020 провадження у справі №905/498/20 закрито.
Суд першої інстанції зазначив, що  захист прав позивача в обраний ним спосіб віднесено до компетенції адміністративного суду, оскільки суть позовних вимог зводиться до оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування) під час здійснення ним владних управлінських функцій стосовно розгляду та затвердження проекту “Розробки детальних планів територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО”, при цьому відповідне рішення не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи, у тому числі позивача, дія затвердженого проекту поширюється на необмежену кількість суб`єктів та застосовується багаторазово; крім того, суд враховує, що позивачем не оформлено на теперішній час право  користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди; отже, з огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин суд вважає,  що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства Донецьким  окружним адміністративним судом; аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах  Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №363/3786/17, від 16 жовтня 2019 року №363/3101/17, від 15 жовтня 2019 року  у справі  № 911/1834/18.
Позивач, ТОВ “Бригантина-2010”, із ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт зазначає, що прийняттям спірного рішення відповідач порушив норми цивільного та земельного законодавства України та обмежив законного власника нерухомого майна у користуванні та розпорядженні належним йому об`єктом нерухомості і унеможливив реалізацію позивачем гарантованого права на користування земельною ділянкою. За таких обставин, на думку заявника скарги, даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів з огляду на приписи п.6 ч.1 ст.20 ГПК України.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено її розгляд на 15.10.2020, встановлено учасникам справи строк до 09.10.2020 для подання відзивів на апеляційну скаргу, заяв, клопотань тощо.
05.10.2020 апелянт, ТОВ “Бригантина-2010”, звернувся з клопотанням (вх.№9480), в якому зазначає про технічну помилку в тексті апеляційної скарги, де було невірно вказано дату оскаржуваної ухвали – 07.07.2020 замість 07.09.2020, та просить суд при розгляді скарги враховувати вірні реквізити зазначеної ухвали.
Від інших учасників справи станом на 15.10.2020 відзивів на апеляційну скаргу (заяв, клопотань) не надійшло.
Учасників справи було повідомлено належним чином про час та місце судового засідання 15.10.2020, отже, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого ст.273 ГПК України.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України. 
За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні. 
У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду №2а-6510/10/0570 від 14.04.2010 (т.1, а.с.24) позов ТОВ “Бригантина-2010” до Міського комунального підприємства “Маріупольське бюро технічної інвентаризації” про визнання незаконними дій Міського комунального підприємства “Маріупольське бюро технічної інвентаризації”, а саме відмову реєстрації за ТОВ “Бригантина-2010” права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва-житловий будинок № 2 літера А-1 (3 % готовності), розташований за адресою: 87500, Донецька обл., м.Маріуполь, Приморський район, вул.Іртишська, зобов`язання Міського комунального підприємства “Маріупольське бюро технічної інвентаризації”, зареєструвати  за ТОВ “Бригантина-2010” право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва-житловий будинок №2 літера А-1 (3% готовності), розташований за адресою: 87500, Донецька обл., м.Маріуполь, Приморський район, вул.Іртишська, - задоволено повністю. Визнано неправомірними дії відповідача у відмові у реєстрації за ТОВ “Бригантина-2010” права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва-житловий будинок №2 літера А-1 (3% готовності), розташованого за адресою: 87500, Донецька обл., м.Маріуполь, Приморський район, вул.Іртишська. Зобов`язано Міське комунальне підприємство “Маріупольське бюро технічної інвентаризації”, зареєструвати за ТОВ “Бригантина-2010” право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва-житловий будинок №2 літера А-1 (3% готовності), розташований за адресою: 87500, Донецька обл., м.Маріуполь, Приморський район, вул.Іртишська.
У відповідності до Витягу Міського комунального підприємства “Маріупольське бюро технічної інвентаризації” за №26009601 від 29.04.2010 (т.1, а.с.23) позивачу, ТОВ “Бригантина-2010”, на праві власності на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду №2а-6510/10/0570 від 14.04.2010 належить  недобудований житловий будинок, 3% готовність, що розташований за адресою: Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Іртишська, буд.2, реєстраційний номер 30320756, номер запису №1286 в книзі №3. 
Рішенням Маріупольської міської ради №6/12-1203 від 18.10.2011 (т.1, а.с.33) затверджено матеріали попереднього погодження місць розташування та дозволено розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,95 га для завершення будівництва житлового будинку за будівництва нового житла по вулиці Іртишській в Приморському районі міста Товариству з обмеженою відповідальністю “Бригантина-2010”.
Актом від 11.01.2012 (т.1, а.с.43) винесено на місцевість та узгоджено межі охоронної зони інженерних комунікацій КП “МВУ водопровідно-каналізаційного господарства” на земельній ділянці ТОВ “Бригантина-2010” для завершення будівництва багатоквартирного жилого будинку та будівництва нового житла по вул. Іртишській, 2 у Приморському районі м.Маріуполя.
02.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Бригантина-2010” та Колективним підприємством “Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр” укладено договір №601 на виконання робіт зі складанням проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки в оренду терміном на 10 років. За результатами виконання договору був складений проект  землеустрою (т.1, а.с.34), а земельній ділянці 11.03.2012 присвоєний кадастровий номер 1412337200:01:005:0799.
Рішенням Маріупольської міської ради №6/18-1872 від 24.04.2012 (т.1, а.с.36) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель житлової та громадської забудови в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,95 га (кадастровий номер 1412337200:01:005:0799) для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку та будівництво нового житла) по вулиці Іртишська, 2. Рішенням також зобов`язано ТОВ “Бригантина - 2010” укласти та зареєструвати, зокрема, договори оренди земельних ділянок, договір земельного сервітуту з КП “Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”.
На виконання вказаного рішення ради 30.08.2012 між позивачем та КП “Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” був укладений договір про встановлення земельного сервітуту (т.1, а.с.37), який зареєстрований Управлінням Держкомзему м.Маріуполя 30.08.2012 за №1412337200010050799501, цей договір укладений на строк оренди землі та вступає в силу з моменту його реєстрації в книзі реєстрації договорів сервітуту.  
Позивач 13.08.2012 звернувся до Виконавчого комітету Маріупольської міської  ради  щодо оформлення проекту договору оренди на земельну ділянку за адресою по вул.Іртишинській, 2  у Приморському районі. 
Відділ регулювання земельних відносин листом від 05.10.2012 (т.1, а.с.38) повідомив позивача, про те, що відповідний проект, підготовлений на підставі рішення Маріупольської міської ради від 24.04.2012 №6/18-1872, видано представнику товариства 31.07.2012. 
Як зазначає ТОВ “Бригантина - 2010” у позовній заяві, проект договору був належним чином підписаний директором товариства та повернутий для підписання представником Маріупольської міської ради, проте підписаний договір товариству виданий не був, а інформація про його підписання відсутня.
Відповідач заперечує факт отримання від позивача підписаного договору оренди.
Позивачем до позовної заяви наданий супровідний лист №9 від 02.08.2012 (т.1, а.с.45) про повернення  для підписання представником Маріупольської міської ради  договору оренди, але  без доказів направлення означеного листа адресату.    
В матеріалах справи наявний договір оренди земельної ділянки від 18.07.2012 до (т.1, а.с.39), який підписаний тільки з боку позивача.
Таким чином, із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторонами здійснювалися певні дії, спрямовані на укладення договору оренди земельної ділянки під об`єктом нерухомості, що належить позивачеві на праві власності, однак станом на час звернення ТОВ “Бригантина - 2010” з позовною заявою в даній справі та постановлення оскаржуваної ухвали такий договір не було укладено в установленому законом порядку.
Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Донецької області проведено закупівлю послуг з архітектурного проектування UА-2018-10-25-001821-c “Розробка детальних планів територій м. Маріуполя для відведення земельних ділянок  учасникам АТО”. Виконавцем робіт є ТОВ “Прогрес-Цивільпроект”, результатом робіт є розроблені “Детальні плани територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО” в районі вул. Ялтинської Приморського району.
Позивач звернувся до Маріупольського міського голови з листом від 03.04.2019 (т.1, а.с.50) з проханням скоригувати “Детальні плани територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок  учасникам АТО” з урахуванням прав позивача на оформлення права користування земельної ділянки (кадастровий номер 1412337200:01:005:0799) за адресою: Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Іртишська, 2, посилаючись на те, що даним планом здійснено розподіл земельної ділянки для розташування на ній приватних житлових будинків, на якій вже розташований належний ТОВ “Бригантина-2010” об`єкт нерухомого майна, отже, рішення про затвердження зазначеного проекту порушить права ТОВ “Бригантина-2010” як законного власника об`єкту нерухомості.
Однак рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області №31 від 30.01.2020 “Про затвердження проєкту “Розробка детальних планів територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО” в районі вул.Ялтинської Приморського району” (т.1, а.с.46), затверджено проєкт “Розробка детальних планів територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО” в районі вул.Ялтинської Приморського району” з основними техніко-економічними показниками: загальна площа території детального плану – 4,5 га, в тому числі перший етап – 3,5 га, другий етап – 1,0 га; житлова забудова садибного типу – 2,716 га (60,35%), в тому числі перший етап 2,123 га, другий етап – 0,593 га; розподіл проектної території на 51 земельну ділянку, в тому числі перший етап – земельні ділянки №№1-14, 19-37, 45-51 (40 ділянок), другий етап – земельні ділянки №№15-18, 38-44 (11 ділянок) після рішення правових майнових відносин; земельні насадження загального користування – 1,133га (25,18%), в тому числі перший етап – 0,915га, другий етап – 0,218га. 
На думку позивача, дане рішення передбачає можливість відведення третім особам земельної ділянки під об`єктом незавершеного будівництва, який позивачу належить на законних підставах та розташований за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Іртишська, будинок 2, на земельній ділянці площею 0,95 га (кадастровий номер 1412337200:01:005:0799), у зв`язку з чим,  вважаючи свої права порушеними, ТОВ “Бригантина-2010” звернулося до господарського суду з позовом у даній справі. 
Ухвалою від 18.03.2020 господарським судом було відкрито провадження у справі.
Ухвалою від 07.07.2020 судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.08.2020. У судовому засіданні 06.08.2020 оголошено перерву до 26.08.2020. Ухвалою від 26.08.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 07.09.2020.
Оскаржуваною ухвалою від 07.09.2020 провадження у справі закрито – з наведених вище підстав.
Надаючи оцінку аргументам оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України - з урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених ст.269 ГПК України - колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, на яку послався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Отже, для апеляційного перегляду вказаної ухвали має значення встановлення питання щодо юрисдикції даного спору.
Місцевим господарським судом правомірно, із посиланням на ст.1. ч.1 ст.2, ст.20 ГПК України, зазначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності; при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що в порядку господарського судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин; спір є приватноправовим і підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб`єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним, Господарським кодексами України, іншими актами цивільного і господарського законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. 
Натомість, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за    статтею 19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин – про відповідне також вірно зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі.
При практичному застосуванні вищенаведених критеріїв розмежування судової юрисдикції місцевий господарський суд послався на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №363/3786/17, від 16.10.2019 у справі №363/3101/17, від 15.10.2019 у справі  №911/1834/18, в яких, зокрема, зазначено, що спори стосовно оскарження рішень органів місцевого саморядування, якими затверджено детальні плани населених пунктів є публічо-правовими з огляду на наступне: відповідач (орган місцевого самоврядування) реалізує свої повноваження як суб`єкт владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, пов`язаних із підготовкою та виданням нормативно-правового акта, яким є детальний план території; рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено детальний план населеного пункту, не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи, а є нормативно-правовим актом, дія якого поширюється на необмежену кількість суб`єктів та застосовується багаторазово.
Тобто, за змістом вказаних постанов, для віднесення спору про оскарження рішення органу місцевого самоврядування до категорії публічно-правових достатньо встановити ту обставину, що оскаржуваним рішенням відповідний орган реалізував свої повноваження як суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до частини 1   статті 8 Конституції України   в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1   статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині 1   статті 11 ГПК України.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
У постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження № 14-536 цс 19), від 08.04.2020 у справі №522/19395/16-а, від 15.04.2020 у справі №727/8819/16-а, від 05.05.2020 у справі №462/1055/19 (тобто в постановах, ухвалених пізніше, ніж постанови за 2019 рік, на які посилається місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі) зазначено про необхідність дослідження не лише правової природи спірного рішення суб`єкта владних повноважень (а саме, чи спрямоване воно на реалізацію відповідних владних повноважень у сфері публічно-правових відносин), але і наслідків таких управлінських дій  в аспекті їх можливого впливу на цивільні права позивача.
Великою Палатою Верховного Суду у вищенаведених постановах вказано на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Окрім того, при визначенні характеру, та, відповідно, юрисдикції спору має значення встановлення обставин, у яких саме правовідносинах перебувають між собою сторони спору.
А саме, до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників, суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Тобто до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (відповідних висновків, із посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №287/167/18-ц дійшов Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 у справі №910/15230/19).
Колегія суддів додатково враховує, що такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд на час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали (відповідне вбачається, зокрема, із постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №280/1861/19, яку оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.09.2020).
Проте при розгляді даної справи №905/498/20 місцевий господарський суд, встановивши, що позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування) під час здійснення ним владних управлінських функцій стосовно розгляду та затвердження проекту “Розробки детальних планів територій м.Маріуполя для відведення земельних ділянок учасникам АТО” – водночас не дослідив природу правовідносин саме між сторонами в даній справі, зокрема, суть права та/або інтересу, за захистом якого ТОВ “Бригантина-2010” звернулося до суду.
Як було встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, спірне  рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи, у тому числі позивача. 
Також із матеріалів справи та висновків місцевого господарського суду не вбачається, що шляхом прийняття спірного рішення відповідач владно впливає на позивача, його права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин між сторонами. 
Натомість позовні вимоги ТОВ “Бригантина-2010” мотивовано посиланням на те, що відведення згідно зі спірним рішенням третім особам земельної ділянки під об`єктом незавершеного будівництва, який позивачу належить на законних підставах, порушує права даного товариства як власника вказаного об`єкта та особи, що має намір оформити право оренди на відповідну земельну ділянку.
Тобто, як вбачається з позовної заяви ТОВ “Бригантина-2010”, дане товариство вважає порушеними свої цивільні (майнові) права як учасника господарських правовідносин із відповідачем, пов`язані з реалізацією права власності на об`єкт нерухомості та  отриманням земельної ділянки в оренду – в чому і полягає в даному випадку спір про право.
Отже, даний спір відповідає такому критерію щодо віднесення його до приватноправових як наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним, Господарським кодексами України, іншими актами цивільного і господарського законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин. 
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №727/8819/16-а, в якій, зокрема, зазначено, що у цій справі позивач оскаржує містобудівні умови та обмеження, видані не йому, а третій особі, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд посилається на те, що позивачем не оформлено на теперішній час право  користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди. 
Проте колегія суддів зазначає, що встановлення обставин – чи дійсно мало місце порушення права позивача на користування земельною ділянкою – входить до предмету доказування під час вирішення спору по суті. Для визначення ж юрисдикції відповідного спору достатнім є встановлення тих обставин, на захист яких саме прав подано позовну заяву і про можливе порушення яких стверджує позивач (відповідне також узгоджується з вищенаведеними правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду).
Відповідно до п.6 ч. 1 ст.20 ГПК України, на яку обґрунтовано посилається апелянт, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці
Отже, даний спір, який стосується права власності юридичної особи на майно та речового права на земельну ділянку, підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. 
Відтак, фактичні та правові підстави для закриття провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.231 ГПК України в даному випадку відсутні.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.177 ГПК України одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми, характер спірних правовідносин та позовних вимог мало бути з`ясовано місцевим господарським судом ще на стадії підготовчого провадження, яке тривало з 18.03.2020 по 07.07.2020.
Однак місцевий господарський суд, у вересні 2020 року, після більше як п`яти місяців розгляду справи, в ході її розгляду по суті, дійшов висновку про закриття провадження у справі із посиланням на зміст позовної заяви та на докази, що були надані сторонами ще у березні 2020 року.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо порушення його прав як сторони даного спору оскаржуваною ухвалою, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки місцевим господарським судом неправильно застосовано процесуального права, а саме, п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали. 
За приписами ч.3 ст.271, п.4 ст.280 ГПК України, відповідне є підставою для скасування ухвали про закриття провадження у справі та передання справи на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
За таких обставин, керуючись ч.3 ст.271, п.6 ч.1 ст.275, п.4 ст.280, 281, 282, 284  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Бригантина-2010” задовольнити. 
Ухвалу господарського суду Донецької області від 07.09.2020 у справі №905/498/20 скасувати.
Справу №905/498/20 передати на розгляд господарського суду Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   20.10.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Шевель

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна