ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5183/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                  Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                       Федотова І.В.,Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                   Муханькової Т.В.          
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві  про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві  про визнання протиправною та скасування податкову вимогу від 13 лютого 2019 року № 78725-17, визнання протиправним та скасування Рішення про опис майна у податкову заставу №78725-17 від 13.02.2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Так, у позовній заяві позивачем зазначено, що ним поштовим зв`язком було отримано податкову вимогу від 13 лютого 2019 року № 78725-17 про наявність  у нього податкового боргу станом на 12.02.2019 року у розмірі 61 219,20 грн. зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Також разом з податковою вимогою ним було отримано рішення про опис майна у податкову заставу №78725-17 від 13.02.2019 року та лист Головного управління ДФС у м. Києві від 20.02.2019 року №18777/С/26-15-17-03-18, яким його повідомлено про те, що станом на 18.02.2019 року відповідно до інтегрованих карток платника податків сума податкового боргу ОСОБА_1  становить 61 219,20 гривень.
25.03.2019 року представником позивача  до Головного управління ДФС у м. Києві  було подано адвокатський запит про отримання копії податкового повідомлення-рішення, яким було визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 61  216.20 грн. 
Оскільки податкові повідомлення-рішення позивачем не отримувались, докази надсилання таких рішень у  відповідача відсутні, а відтак строк сплати за ними не настав,  позивач вважає, що грошове зобов`язання за такими рішеннями є  не узгодженим.
Не погоджуючись з податковою вимогою та рішення про опис майна у податкову заставу відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з пп.14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.           Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, у той час як податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно п. 59.1 та п. 59.3 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Крім того, відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Відповідно до пп. 89.1.1, 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Аналіз наведених вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, тоді як податкова вимога може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу, що також є умовою для прийняття рішення про опис майна платника податків у податкову заставу.
В даному випадку, позивач заперечує факт вручення йому податкових повідомлень-рішень на підставі яких була винесена оскаржувана податкова вимога, а тому вважає, що суми грошового зобов`язання є неузгодженими.
У пункті 58.3 статті 58 ПК України  зазначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
 У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.4 ст. 42 ПК України ).
Аналіз наведеного свідчить про те, що документ вважається належним чином врученим, якщо він надісланий за місцезнаходженням платника, якому такий адресований або вручений повноважній особі такого. Крім того, направлення рекомендованим листом з повідомленням запитів за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків, але не отриманими ними не з вини податкового органу, вважається належним чином врученим.
До апеляційної скарги відповідачем було долучено як доказ направлення позивачу податкових повідомлень-рішень від 23.06.2018 року, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого позивач отримав поштове відправлення із штрих-кодом 0100151171189 відправника ГУ ДФС у м.Києві - 03.08.2017  року.
Проте, колегія суддів зазначає, що вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення жодним чином не стосується спору у даній справі, оскільки податкові повідомлення-рішення винесені у 2018 році, а  поштове відправлення за вказаним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення отримано позивачем у 2017 році.
Жодних доказів направлення та вручення позивачу податкових повідомлень-рішень саме від 23.06.2018 року відповідачем не надано.
Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів направлення податкових повідомлень-рішень від 23.06.2018 року або доказів їх вручення позивачу, вказані податкові повідомлення - рішення вважаються такими, що не вручені платнику податків, а  відтак визначені у них суми є неузгодженими.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність та протиправність винесення відповідачем податкової вимоги від 13 лютого 2019 року № 78725-17 та рішення про опис майна у податкову заставу №78725-17 від 13.02.2019 року .
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321,322 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року
- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
                    
Головуючий суддя:                                                                Є.В. Чаку

Судді:                                                                                  А.Ю.Коротких

                                                                                                     І.В. Федотов