Справа № 464/2005/19                                         Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/3685/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:46

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       21 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Івасюти М.В.;
Порплиці Б.М. і його представника - адвоката Голуба С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 04 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , в якому просив стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 224 780 грн., а також судові витрати по справі.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що о 6.00 год. 04.11.2017 року у місті Львові на вул. Науковій, 51 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), під час якої автобус марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1959 р.н., батька позивача, який ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер у лікарні. Вказаний транспортний засіб належить відповідачу ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах. Внаслідок ДТП позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що загиблий в ДТП був позивачеві батьком і другом, який підтримував позивача фінансово і якому той завдячує освітою, здоров`ям та становищем в суспільстві. Після смерті батька позивач втратив відчуття часу та простору, не міг їсти та спати і досі не може знайти спокою. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням страждань, які позивач переніс та нестиме в майбутньому. 
04.03.2019 року на замовлення позивача експертом КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» складено висновок, згідно з яким розмір моральної шкоди оцінено у 234 380 грн. Вказану суму позивач зменшив на суму страхового відшкодування, що становить 9 600 грн., і таким чином розмір відшкодування моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача, на думку позивача повинен становити 224 780 грн. Крім цього, просив суд стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 500 грн. та витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 10 434 грн. 83 коп. (а.с. 1-3).
Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто зі  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 400 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 850 грн.; витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 2 295 грн. 66 коп., а всього - 56 545 гривень 66 копійок.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 141-145).
Дане рішення оскаржили, як позивач, так і відповідач.
Позивач ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення змінити та «задовольнити позов повністю», покликаючись на його необґрунтованість.
Вважає суперечливими висновки суду, оскільки «з одного боку, суд визнає висновок експерта … належним доказом, а з другого боку, визначає розмір шкоди самостійно».
Наводячи відповідні розрахунки, вважає, що «ефект від судового захисту становить - 38 210, 83 грн.», а відтак приходить до висновку, що згадана сума - «це ціна людського життя в Україні. І такий ефект від судового захисту не відповідає, ні засадам розумності, ні засадам справедливості» (а.с. 156-157).
Відповідач ОСОБА_2  просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог „за їх безпідставністю", покликаючись на недоведення обставин, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.
Висновок амбулаторної судової психологічної експертизи від 04.03.2019 року не вважає належним та допустимим доказом по справі.
Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки „із позовної заяви так і не зрозуміло за що позивач просить стягнути з (відповідача) грошові кошти в сумі 224 780, 00 грн., оскільки позовна заява містить вимогу про відшкодування збитків".
Вважає, що „до стягнення не підлягає сума вартості послуг експерта, оскільки такі витрати відносяться до збору доказів позивачем і не відносяться до судових витрат відповідно до ст. 133 ЦПК України" (а.с. 151-152).
Позивач, відповідач (вони ж - і апелянти) та їхні представники, будучи своєчасно (04-05.11.2020 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 21.12.2020 року (а.с. 240-251), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 (третьої особи) і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги відповідача та їхні заперечення на апеляційну скаргу позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
-        жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).
Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками, що 04.11.2017 року у місті Львові на вул. Науковій, 51 мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), під час якої автобус марки «Isuzu MD 27L», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 (який перебував у трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_2 - власником згаданого автобуса), здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , батька позивача, який ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер у лікарні, а відтак наведені обставини доказуванню не підлягають (частина 1 статті 82 ЦПК України).
Зі змісту позовної заяви безспірним є те, що предметом позовних вимог є відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, завданої останньому смертю його батька за вищенаведених обставин, а тому доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки „із позовної заяви так і не зрозуміло за що позивач просить стягнути з (відповідача) грошові кошти в сумі 224 780, 00 грн., оскільки позовна заява містить вимогу про відшкодування збитків", колегія суддів визнає надуманими, а відтак такими, що не можуть прийматися до уваги. 
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини (зокрема) фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а ч.2 ст. 1168 ЦК України - що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - п.9).
В ДТП загинув батько позивача, а відтак колегія суддів вважає безспірним той факт, що позивач в результаті ДТП зазнав, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер.
Як також стверджується матеріалами справи, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 22.01.2019 року було скасовано постанову слідчого Слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області від 11 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження за фактом смерті пішохода ОСОБА_4 за наслідками отриманих ним в ДТП, яка мала місце 04.11.2017 року, травм (а.с. 172-173).
Таким чином, станом на час апеляційного розгляду даної справи вина водія у вищезгаданій ДТП є невстановленою.
В той же час, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.
За вище наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є занижений (позивача) чи завищений (відповідача).
Частиною 1 статті 106 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Як стверджується матеріалами справи, саме такий висновок амбулаторної судово-психологічної експертизи і було подано позивачем в обгрунтування заявлених ним позовних вимог (а.с. 5-8). 

Витрати, пов`язані із залученням (зокрема) експертів та проведенням експертизи належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133 ЦПК України), а відтак такі витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що „до стягнення не підлягає сума вартості послуг експерта, оскільки такі витрати відносяться до збору доказів позивачем і не відносяться до судових витрат відповідно до ст. 133 ЦПК України", визнає такими, що не можуть прийматися до уваги.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 04 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 грудня 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.