ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 р.	Справа № 520/4083/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.,  м. Харків, повний текст складено 18.05.20 року по справі № 520/4083/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,       Відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області               
          про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:  визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно не врахування трудового стажу та неперерахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними; скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відділ з питань призначення пенсій управління за № 18 від 20.03.2020 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства зарахувати в трудовий стаж для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці службу в армії в період з 15.05.1957 р. по 01.06.1977 р. (2 рок 16 днів), навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського на денному відділенні з 01.09.1977 р. по 01.08.1979 р. (1 рік 11 місяців) та стаж роботи на посаді помічника прокурора Харківського району, прокурора Борівського району Харківської області в період з 24.03.1982 р. по 03.05.1995 р.;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 , починаючи з 12.09.2017 р., з врахуванням трудового стажу у розмірі 90% заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат з проведенням коригування вказаних виплат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 р.  позов задоволено.
Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити  в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції порушенні вимоги матеріального та процесуального права, а саме: вимоги Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України) та на не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскільки застосування  статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» при обчисленні збільшення позивачу розміру щомісячного грошового утримання  суддів  у відставці не передбачено.  
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи проводити без його участі. 
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1  з 15.05.1975 р. по 01.06.1977 р. - проходив службу в армії (2 роки 16 днів), з 01.09.1977 р. по 01.08.1979 р. навчався у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського за денною формою навчання (1 рік 11 місяців); з 24.03.1982 р. по 03.05.1995 р. року працював на посаді помічник прокурора Харківського району та на посаді прокурора Борівського району Харківської області (13 років 1 місяць 9 днів); з 04.05.1995 р. по 12.09.2017 р. працював на посаді  судді, заступник голови, судді Борівського районного суду (22 роки 4 місяці 8 днів), що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 . 
Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 12.09.2017 р. №2759/0/15-17 позивача  звільнено з посади судді Борівського районного суду Харківської області з зв`язку з поданням зави про відставку.
Наказом Борівського районного суду Харківської області від 22.09.2017 р. № 05-04/73 ОСОБА_1 , відраховано із штату суддів Борівського районного суду Харківської області 22.09.2017 року, у зв`язку з поданням заяви про звільнення у відставку, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 12.09.2017 р. №2759/0/15-17.
25.09.2017 р. Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківської області складено довідку № 04-50/456 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої розмір заробітної плати, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача склала - 28800 грн.
Згідно із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виданого  Борівським районним судом Харківської області стаж роботи позивача становить 39 років 5 місяців 3 дні.
За результатами розгляду заяви позивача від 06.03.2020 р. про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці  у 90%  відсотків,  відповідач листом повідомив позивачу, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 р. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до значеного Закону. За матеріалами пенсійної справи стаж роботи ОСОБА_1 , становить 22 роки, тобто розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 84% заробітку судді, а саме обчислено пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. З огляду на означене 13.03.2020 року прийнято рішення про відмову щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у 90%.
За результатами  розгляду заяви позивача від 16.03.2020 року про перерахунок розміру довічного грошового утримання судді, а саме щодо врахування періоду роботи на посаді прокурора як такого, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання суддів, рішенням сектору з питань перерахунку пенсії № 1 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 18  від 20.03.2020 р. позивачу відмовлено у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Не погодившись з вищевказаними діями та  рішенням відповідача, позивач  звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано у повному обсязі стаж роботи, який підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді і який, з урахуванням дати його звільнення становить 39 років 5 місяців 9 днів і це дає право позивача на виплату щомісячного довічного утримання судді у розмірі 90 %.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно і з ч. 2 ст. 19 Конституції України,  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частиною 1 статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Колегія суддів зазначає, що  однією з гарантій забезпечення незалежності  суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься  і щомісячне  довічне грошове утримання суддів у відставці. 
На момент звільнення позивача  у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці питання обчислення розміру відсоткового значення утримання відносно суддівської винагороди було регламентовано нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (в подальшому - Закон № 1402).
Відповідно до  ст. 142 Закону України №1402, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно із пункту 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, що при вирішенні спору слід керуватись нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в подальшому -   Закон № 2453).
Відповідно до частини 1 статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Частиною 3 ст. 141 Закону № 2453-VI (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015р. №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016), визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015р.) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Судовим розглядом встановлено, що позивач був призначений на посаду судді Борівського районного суду Харківської області - 04.05.1995 р., тобто, стаж роботи особи на посаді судді передбачений Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. №2862-ХІІ (надалі за текстом - Закон № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої ст. 43 Закону № 2862-ХІІ,  кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом 2 частини 4  ст. 43 Закону № 2862-ХІІ встановлено, що стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.
До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року, № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).
Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.
Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Згідно із статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки стаж роботи заявника на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи заявника на посаді судді.
Крім того, Законом України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016р. №1798-VIII, яким були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень якого було доповнено абз.4 такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
При цьому стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Вищої Ради правосуддя встановлено, що стаж роботи заявника складає саме 39 років 5 місяців 3 дні.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 р. у справі № 308/6953/17, від 11.09.2018р. у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018р. у справі № 541/503/17, від 17.10.2018р. у справі №140/263/17, від 23.10.2018р. у справі №686/10100/15-а.
Колегія суддів погоджується з висновком суду  першої інстанції, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, слід визнати неправомірним.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом в постановах від 09.11.2018 року по справі №607/8146/17 та від 30.08.2019 по справі №750/1280/17.
Отже, колегія суддів зазначає, що до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає зарахуванню також і служба в армії в період з 15.05.1957 р. по 01.06.1977 р. (2 рок 16 днів), половину навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського на денному відділенні з 01.09.1977 р. по 01.08.1979 р. (1 рік 11 місяців) та стаж роботи на посаді помічника прокурора Харківського району, прокурора Борівського району Харківської області в період з 24.03.1982 р. по 03.05.1995 р. (13 років 1 місяць 9 днів), тобто, загальний стаж роботи позивача суддею дорівнює - 39 років 5 місяців 9 днів, у зв`язку з чим оскаржуване  рішення відповідача необґрунтоване  та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно із  ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно і з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. Крім того, доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі № 520/4083/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  16.11.2020 року