ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1071/19
Номер провадження: №22-ц/819/953/20
№22-ц/819/954/20
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 жовтня 2020 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретар судового засідання Литвиненко В.О.

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2020 року та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2020 року у складі судді Ус О.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 серпня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 1000 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість станом на 25.12.2018 року у розмірі 11844,81 грн., з яких 1114,96 – заборгованість за тілом кредиту; 522,92 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9166,70 грн. – заборгованість за пенею; 500 грн.- штраф (фіксована частина); 540,23 грн.- штраф (процентна складова).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2020 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 35640,89 грн.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, АТ КБ «ПриватБанк»подало апеляційні скарги на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2020 року та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2020 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам у справі і просило рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, а додаткове рішення суду скасувати в частині стягнення судових витрат та ухвалити нове, яким в задоволенні вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини з встановленням відповідачу кредитного ліміту у розмірі 1000 грн та наданням кредитної картки матеріали справи не містять, у зв`язку із чим позовні вимоги визнано необґрунтованими, в задоволенні позовних вимог відмовлено та додатковим рішенням у справі з позивача на користь відповідача стягнуто понесені ним судові витрати на правову допомогу.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2014 року між Банком та  ОСОБА_1  укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 1000 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому такі умови кредитного договору, як сплата процентів, пені, штрафів, а також строки повернення кредитних коштів визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг.
В обґрунтування позовних вимог позивачем надана копія Умов та Правил надання банківських послуг, однак на ній підпис відповідача відсутній. 
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 25.12.2018 року становить 11844,81 грн., з яких 1114,96 – заборгованість за тілом кредиту; 522,92 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9166,70 грн. – заборгованість за пенею; 500 грн.- штраф (фіксована частина); 540,23 грн.- штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З долучених до справи доказів вбачається, що у заяві позичальника ОСОБА_1 від 21.08.2014 року процентна ставка за договором не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками а також пеню і штрафи за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 серпня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини кредитного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах ( що додані банком до позовної заяви) розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Посилання Банку на Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду при розгляді цивільної справи №342/180/17 від 03.07.2019 року.
Отже, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи та не підписані відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 серпня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Разом з тим, суд не дав належної оцінки власноруч підписаній анкеті-заяві відповідача від 21.08.2014 року, з якою він звернувся до позивача та заявив про свій намір отримати кредитні кошти та факт їх отримання, використання для власних потреб та часткове погашення кредитної заборгованості до 17.02.2017 року, що підтверджено належними та допустимими письмовими доказами, – у тому числі роздруківками з рахунку ОСОБА_1 (т.1 а.с.8-10, 11, 90-94, 95-96, 126-133).
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині посилань на безпідставність висновку суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 1114,96 грн.
При цьому, з огляду на встановлені фактичні обставини у справі, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом та неустойки і вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 21 серпня 2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
На підставі наведеного, зважаючи на наданий Банком розрахунок фактично отриманих за договором кредитних коштів та розмір цієї заборгованості, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у фактично отриманому відповідачем розмірі кредиту у сумі 1114,96 грн.
У відповідності до частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позовні вимоги Банку слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача розмір заборгованості фактично отриманої та не сплаченої суми кредитних коштів.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2020 року та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2020 року скасувати та постановити нове.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1114,96 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Дата складення повного тексту постанови 06 жовтня 2020 року 

Головуючий    О.В. Кутурланова 
Судді: В.В. Майданік 
        Н.В.Орловська