22-ц/804/3695/20 
                                                                                223/399/20 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 223/399/20
Номер провадження 22-ц/804/3695/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач),  Зайцевої С.А., Попової С.А.,

сторони:
позивач     - ОСОБА_1 
відповідач - Державне підприємство  «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»

розглянувши в  порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , та Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»
на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року, у складі судді Дочинець С.І.,  
у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,
до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

В с т а н о в и в:
           1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

             02 червня 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом до Державного підприємства  «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (далі - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»), уточнивши 29 жовтня 2020 року позовні вимоги, просив стягнути  середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 204233,95 грн та у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що він згідно наказу № 163-к від 26 серпня 1996 року був прийнятий до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на посаду машиніста підземних установок та відповідно до наказу № 10-к від 20 січня 2020 року був звільнений. На час звільнення позивача відповідач не сплатив належну до виплату суму 152203,38 грн, яка складається з вихідної допомоги при звільненні 28874,46 грн, одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію 86623,38 грн, компенсації за невикористану відпустку 50420,77 грн, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок ФССВПТ) 19386,47 грн, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок підприємства) 4214,45 грн. На день подання позову заборгованість складала 136597,27 грн. 19 серпня 2020 року відповідач остаточно розрахувався з позивачем, зарахував на картковий рахунок 136597,27 грн. У зв`язку із вказаною затримкою виплати та відповідно до статті 117 КЗпП України роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, із розрахунку середньоденної заробітної плати позивача 1408,51 грн та 145 робочих днів затримки розрахунку з 21 січня 2020 року по 18 серпня 2020 року. Крім того, вказує, що неправомірними діями відповідача порушено право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване ст. 43 Конституції України, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, погіршення життєвих умов та матеріального становища, додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 5000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
              Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково.
              Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 150000 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
             Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1549 гривень 99 копійок.
            Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 542 гривні 34 копійки.
            В задоволенні іншої частини вимог позовної заяви відмовлено.

            Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розмір суми, яка підлягала до сплати позивачеві складала 152203,38 гривень та дійшов висновку про очевидну неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 150000,00 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з міркувань розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку про стягнення з відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

20 листопада 2020 року відповідач ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та зменшити розмір стягнутої суми до 50 відсотків, а саме до 75000 грн.

30 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив змінити рішення, збільшив стягнутий з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 150000 грн до 204233,95 грн та виключити з мотивувальної частини рішення суду обґрунтування зменшення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В  іншій частині рішення залишити без змін. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року апеляційну скаргу ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» залишено без руху.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 . 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1».
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2020 року справу за позовом  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,  до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,  мотивована тим, що суд першої інстанції зменшив суму середнього заробітку безпідставно, оскільки відповідач не довів обставин та не надав доказів про обґрунтування зменшення суми.
Судом першої інстанції не враховано дії роботодавця у спірних правовідносинах. Відповідачем не вживалось жодних заходів для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних сум та узгодження з ним можливого часу/графіку проведення виплати. Затримка виплати належних сум складає 7 місяців та остаточний розрахунок здійснено під час розгляду справи в суді. 
Крім того, судом залишено поза увагою те, що позивач має на утриманні трирічну дитину з інвалідністю, на лікування якої змушений був займати гроші у знайомих, дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не працює.
Зазначає, що ВП ВС у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 761/9584/15-ц зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку та визнано співвмірним розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який у більше ніж три рази перевищує суму, яка підлягає виплаті працівникові при звільненні.
Вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 204233,95 грн є співмірним із сумою, яка підлягає виплаті при звільненні позивача 136597,27 грн, оскільки не перевищує навіть в 1,5 рази суму, яка підлягала виплаті при звільненні.    

Апеляційна скарга ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки фінансово-господарському стану підприємства, відсутністю грошових коштів на виплату заробітної плати та введення простою на підприємстві з грудня 2019 року.
Вказує, що заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 150000 грн не є співмірним, оскільки заборгованість перед позивачем виникла з причин, які не залежать від підприємства. 

Відзиви на апеляційні скарги сторін.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» подало  відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначило, що суд першої інстанції погодився з позицією відповідача щодо зменшення позивачу розміру компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки  відповідальність роботодавця перед  колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості та за певних обставин обсяг відповідальності може бути незрозумілим з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його  непропорційність наслідкам правопорушення.  Майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Заявлений  позивачем в апеляційній скарзі розмір середнього заробітку за час затримки  розрахунку  при звільненні в розмірі 204233,95 грн не є співмірним, оскільки затримка виплати заробітної плати при звільненні позивача  виникла з причин, які не залежать від підприємства. 

22 грудня 2020 року до апеляційного суду від імені  ОСОБА_1 надійшов відзив  на апеляційну скаргу  ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», який не містить підпису  ОСОБА_1 , а тому не може бути розцінений як процесуальний документ та не приймається апеляційним судом до уваги.

Процедура розгляду справи апеляційним судом
Враховуючи положення частини 13 статті 7, частини 4 статті 274, частини 1 статті 368  ЦПК України, розгляд даної справи в силу частин 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач з 26 серпня 1996 року працював у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та 19 січня 2020 року звільнений наказом №10-к від 20 січня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2003 року.
Відповідно до листа ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 1489 від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 працював на даному підприємстві та був звільнений 19 січня 2020 року наказом №10-к від 20 січня 2020 року.
На момент звільнення нараховані ОСОБА_1 грошові кошти склали 189519,53 грн. Сума до сплати за січень 2020 року складала 152203,38 грн. Станом на 21 травня 2020 року не перераховано 136597,27 грн. 
Судом також встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення склала 1408,51 грн.
Відповідно до виписок з карткового рахунку ОСОБА_1 та платіжного доручення №2696 від 19 серпня 2020 року остаточний розрахунок з позивачем всіх належних йому сум здійснено 19 серпня 2020 року.
Згідно медичного висновку №174/1 від 14 лютого 2020 року про дитину-інваліда віком до 18 років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має захворювання, яке відповідає розділу 16, пункту 1 підпункту 1.10 Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516.  
Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Держвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правомірність задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.      

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 ,  ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині  відповідає повністю.

Статтею 43 Конституція України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
             Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
             Отже, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
            Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.
Обставини дотримання трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець.
Верховний суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зазначив, що аналіз статтей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Оскільки закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, то у разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзаці 1 пункту 8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Розрахунок відповідача з позивачем проводився шляхом перерахування коштів, остання сума 136597,27 грн перерахована позивачу 19 серпня 2020 року.

Отже днем фактичного розрахунку є 19 серпня 2020 року.

Загальна кількість робочих днів з дня, наступного за днем звільнення позивача, тобто з 20 січня 2020 року по день фактичного розрахунку - 19 серпня 2020 року - становить 147 робочих днів. 
Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення (за два місяці, що передують звільненню) складає 1408 грн 51 коп., згідно з наданими відповідачем відомостями у відповіді № 1489 від 25 травня 2020 року і не оспорюється позивачем.
Сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, становить: 1408 грн 51 коп. х 147 дні = 207050 грн 97 коп.
Зазначений розрахунок відповідачем не оспорюється, його правильність судом перевірена.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що розмір заборгованості, який підлягав до сплати позивачеві на час звільнення його з роботи складав 152203,38 грн, а відтак наявна  неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, а також  судом враховані характер цієї заборгованості, дії позивача та відповідача.
            Зменшуючи розмір компенсації, що належить позивачу, судом правильно застосовані  правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.
          Велика Палата Верховного Суду у наведеному вище висновку зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
            Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Як вбачається з довідки ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 1489 від 25 травня 2020 року нараховані грошові кошти на  момент звільнення  ОСОБА_1 склали 189519,53 грн:
- вихідна допомога при звільненні - 28874,46 грн.
- одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію - 86623,38 грн.
- компенсація за невикористану відпустку - 50420,77 грн.
- допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок ФССВТП) - 19386,47 грн.
- допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок підприємства) - 4214,45 грн. 
Сума до сплати за січень 2020 року складає 152203,38 грн. Грошові кошти перераховані у розмірі 15606,11 грн (допомога з в`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок ФССВТП)  згідно  платіжного доручення № 891 від 24 березня 2020 року (а.с.13).

Приймаючи до уваги характер заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги останнього щодо залишення поза увагою судом першої інстанції ті обставини, що ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину з інвалідністю та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною.

З зазначеної довідки вбачається, що підприємство не мало заборгованості перед працівником по заробітній платі, та відповідна заборгованість складається з сум вихідної допомоги, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та компенсації за невикористану відпустку, яка була виплачена позивачу частково у березні 2020 року, а повністю - у серпні 2020 року.

Крім того, позивачем, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду  не надано доказів понесення витрат на лікування дитини, яка перенесла оперативне лікування у 2017 році (а.с. 44 - 45) та отримання грошових коштів у борг. 

Колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги і в тій частині, що відповідачем не вживалось жодних заходів для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних сум. 
З матеріалів справи вбачається незадовільне фінансово-господарське становище  ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», що супроводжується неможливістю своєчасного розрахунку із звільнюваними працівниками за рахунок коштів державного бюджету  за програмою «Реструктуризація вугільної галузі» та за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції, і знайшло своє відображення в актах про початок і продовження цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з грудня 2019 року через нездійснення контрагентами відповідача розрахунків за відвантажену вугільну продукцію і припинення постачання електроенергії відповідачу (а.с. 35-38). 
Ці обставини не спростовані в ході розгляду справи в суді першої і апеляційної інстанцій. 

Не узгодження ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з позивачем можливого часу/графіку проведення виплати та проведення остаточного розрахунку з останнім під час розгляду справи в суді, також не впливає на правильність висновків суду першої щодо необхідності зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку до розміру заборгованості.

Відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості. За певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Одночасно колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»   щодо зменшення  визначеного судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В даній справі розмір компенсації, належної позивачу, складає 207050 грн 97 коп., позивач просив стягнути 204233 грн 95 коп., що перевищує суму заборгованості, яка належала виплаті позивачу при звільненні, а саме 152203 грн 38 коп. 
Судом першої інстанції  проаналізовано надані сторонами докази та зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем, дотримуючись принципу співмірності.
Зазначені обставини у сукупності свідчать про співмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої судом першої інстанції до стягнення з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1 на користь ОСОБА_1 у розмірі 150000 грн, та дотримання судом балансу інтересів роботодавця і працівника.

В ході розгляду справи судом першої інстанції та під час перегляду справи апеляційним судом  не встановлено недобросовісних дій працівника, який в найкоротший строк (впродовж 5  місяців з часу звільнення) звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, впродовж яких був обмежений у можливості використанні належних йому до сплати грошових коштів, передбачених трудовим законодавством і Галузевою угодою. Обсяг заборгованої заробітної плати становить майнові втрати позивача, тобто ті втрати, які розумно можна було б передбачити для збереження ним рівня свого життя. 

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу.

Відповідачем не надано доказів того, що ним здійснено всі залежні від нього заходи, для проведення розрахунку з позивачем, який звільнився на пенсію за станом здоров`я, та не має інших джерел доходу, а ніж заробітна плата. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст. 89, 263-264 ЦПК України, і дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зменшив його розмір до розміру належних при звільненні  ОСОБА_1 сум.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом 02 червня 2020 року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що з 01 січня 2020 року  прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2102,00 грн, тому розмір судового збору за подання позовної заяви про стягнення середнього заробітку становить 840,80 грн (2102,00 грн х 0,4).
                 Відповідно до підпункту 6 пункту 1  частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
                 Тому розмір судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги становить 1261,20 грн (840,80 грн х 150%). 
                 За подачу апеляційних скарг позивач та відповідач сплатили судовий збір у розмірі  по 1261,20 грн кожний (а.с.90, 101).
                 Оскільки апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню,  відсутні підстави для відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції  ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу в межах заявленого позову та доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції  та вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , та Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» залишити без задоволення.
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

                Повний текст постанови складений 31 грудня 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      С.А.Зайцева

      С.А.Попова