Постанова                                                
Іменем України
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/6189/18
провадження № 61-417св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Усика Г. І. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Лісогринівецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 ,
третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Ярмолюка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Лісогринівецька сільська рада), ОСОБА_2 , третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області (далі - Хмельницька РДА), про визнання незаконними та скасування рішень.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням Хмельницької РДА від 24 жовтня 2012 року № 2092/2012-р його дружині ОСОБА_3 був наданий дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів території Лісогринівецької сільської ради. У зв`язку зі зміною меж населеного пункту 
с. Лісові Гринівці зазначена земельна ділянка увійшла у межі зазначеного населеного пункту.
 
На підставі зазначеного вище розпорядження органу місцевої влади, та з урахуванням віднесення спірної земельної ділянки до меж Лісогринівецької сільської ради, Приватне підприємство «Доріт Плюс 1» (далі - ПП «Доріт Плюс 1») розробило та виготовило на замовлення ОСОБА_3 проєкт землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лісогринівецької сільської ради. При складенні проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було ураховано акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 жовтня 2012 року та акт приймання передачі межових знаків на зберігання від 30 жовтня 2012 року.
 
10 липня 2013 року управління Держземагентства у Хмельницькому районі включило відомості щодо спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру, присвоївши їй кадастровий номер 6825083600:03:005:1736.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а тому не змогла завершити процедуру приватизації спірної земельної ділянки. 
 
31 жовтня 2017 року він, як єдиний спадкоємець ОСОБА_3 , звернувся до Лісогринівецької сільської ради із заявою про надання права на продовження приватизації земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, однак, Лісогринівецька сільська рада повідомленням від 25 січня 2018 року вих. № 164 відмовила у задоволенні його заяви, посилаючись на те, що 25 травня 2016 року на вказану земельну ділянку вже зареєстроване право власності за іншою особою.
 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стало відомо, що 25 травня 2016 року державним реєстратором Хмельницької міської ради Хмельницької області Євграфовим О. С. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, за ОСОБА_2 . Підставою передачі ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку слугувало рішення Лісогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року № 117 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність. 
 
Посилаючись на те, що передача спірної земельної ділянки у власність 
ОСОБА_2 порушує його право на завершення процедури приватизації спірної такої земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем  ОСОБА_3 , позивач просив визнати незаконними та скасувати рішення Лісогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року № 117 «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність», а також рішення державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29827575 від 31 травня 2016 року про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, за ОСОБА_2 . 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 19 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Ураховуючи, що ОСОБА_3 за життя не набула право власності на спірну земельну ділянку, а тому таке право не могло перейти до її спадкоємця ОСОБА_1 . Крім того, вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29827575 від 31 травня 2016 року про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, за ОСОБА_2 , стосуються суб`єкта державної реєстрації, який не залучений до участі у справі як співвідповідач. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 
2018 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Оскільки набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно, якими є отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, погодження та затвердження такого проекту землеустрою, завершальним етапом якого є рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування, тому саме по собі надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проєкту землеустрою на відведення земельної ділянки не має обов`язковим наслідком набуття нею права власності на земельну ділянку. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що він має право на завершення процедури приватизації спірної земельної ділянки є необгрунтованими. 
 
Ураховуючи, що вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 є похідними від задоволення позовних вимог про скасування рішення сільської ради про надання зазначеній особі у власність земельної ділянки, апеляційний суд вважав правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи
 
У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що спірна земельна ділянка станом на час прийняття Лісогринівецькою сільською радою рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і станом на момент прийняття оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність ОСОБА_2 була сформована, інформація про неї внесена до Державного земельного кадастру, а отже вона не була вільною, оскільки за ОСОБА_3 за життя розпочала процедуру приватизації зазначеної земельної ділянки, але не змогла її завершити у зв`язку зі смертю, а тому він, як спадкоємець померлої, відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), має право на завершення процедури приватизації.
 
У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов до Верховного Суду у березні 
2019 року, ОСОБА_2 вказала, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи та правильно застосували норми матеріального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги  ОСОБА_1 .
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням Хмельницької РДА від 24 жовтня 2012 року № 2092/2012-р ОСОБА_3 наданий дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 
0,15 га із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів території Лісогринівецької сільської ради. 
 
На підставі зазначеного розпорядження, ліцензованою організацією ПП «Діоріт Плюс 1» розроблений та виготовлений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність  ОСОБА_3 . При складенні проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ураховано акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 жовтня 
2012 року та акт приймання передачі межових знаків на зберігання 
від 30 жовтня 2012 року.
 
У зв`язку зі зміною меж населеного пункту с. Лісові Гринцівці спірна земельна увійшла у межі зазначеного населеного пункту.
 
10 липня 2013 року управління Держземагентства у Хмельницькому районі включило відомості щодо спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру, присвоївши їй кадастровий номер 6825083600:03:005:1736.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, не завершивши процедуру приватизації спірної земельної ділянки. Єдиним спадкоємцем після її смерті, є її чоловік ОСОБА_1 . 
 
Рішенням 40-ої сесії Лісогринівецької сільської ради 6-скликання від 30 жовтня 2015 року № 117 «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,1000 га із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та передано у власність 
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736. 
 
31 травня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Євграфовим О. С. прийнято рішення, індексний номер: 29827575, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
 
У повідомленні від 25 січня 2018 року за вих. № 164, Лісогринівецька сільська рада зазначила про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження приватизації земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, посилаючись на те, що 25 травня 2016 року на вказану земельну ділянку вже зареєстроване право власності за іншою особою.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно із частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
 
Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
 
Громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень (частина перша статті 116 ЗК України).
 
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
 
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за життя ОСОБА_3 розпочала приватизацію спірної земельної ділянки, зокрема: на її замовлення ПП «Доріт Плюс 1» розробило та виготовило технічну документацію із землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства на території Лісогринівецької сільської ради; межі зазначеної земельної ділянки визначено в натурі; складений акт приймання передачі межових знаків; відомості про земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер 6825083600:03:005:1736.
 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
ЗК України у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 , визначав, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
 
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на земельну ділянку. 
 
Наведене свідчить, що якщо спадкодавець не набув право власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, однак розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, але органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації.
 
Саме такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18).
 
Зазначені положення законодавства України залишилися поза увагою судів попередніх інстанцій, які неправильно застосували до спірних правовідносин норми ЗК України та ЦК України. 
 
Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
 
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка відповідно до чинного законодавства України за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а тому позивач має законне право на завершення приватизації земельної ділянки, яка була розпочата спадкодавцем і закінчилася виготовленням на її замовлення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внесення відомостей про сформовану земельну ділянку до Державного земельного кадастру. 
 
Наведене свідчить про те, що рішення Лісогринівецької сільської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 є незаконним, що є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій у цій частині та ухвалення нового судового рішення про задоволення у цій частині позовних вимог  ОСОБА_1 .
 
Щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27, частини першої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для вчинення відповідної реєстраційної дії є судове рішення, яке набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора. Саме лише рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. 
 
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
 
Зважаючи на наведені норми законодавства, саме по собі визнання незаконним рішення Лісогринівецької сільської ради  про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не забезпечує ефективного захисту (відновлення) прав позивача, з ураховуючи положення статей 26, 27Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Євграфова О. С. індексний номер: 29827575 від 31 травня 2016 року про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, за ОСОБА_2  є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Зважаючи на те, що унаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суди попередніх інстанцій неправильно вирішили позов  ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Лісогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року № 117 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність ОСОБА_2 , та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Євграфова О. С. індексний номер: 29827575 від 31 травня 2016 року про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736 за ОСОБА_2 , Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ураховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, судові рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг пропорційного розміру задоволених до кожного з них вимог, зокрема однієї вимоги немайнового характеру, заявленої до кожного з відповідачів, тобто по 3 171,60 грн (704,80 грн + 1 057,20 грн + 1 409,60 грн).
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 
2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 , третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання незаконними та скасування рішень задовольнити.
 
Визнати незаконним рішення Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30 жовтня 2015 року № 117 «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність».
 
Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Хмельницької області Євграфова Олександра Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29827575 від 31 травня 2016 року про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6825083600:03:005:1736, що розташована за адресою: село Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, за ОСОБА_2 . 
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 171,60 грн.
 
Стягнути з Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 171,60 грн.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   Г. І. Усик
Судді:                                                                            І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко