______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 
м. Чернівці

справа №727/8321/19
провадження 822/1012/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з
розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
апеляційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 вересня 2020 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.
В обґрунтування позову посилався на те, що 21 червня 2012 року він надав у борг ОСОБА_2 10000 доларів США на строк до 30 грудня 2012 року, про що відповідачем була складена та надана позивачу письмова розписка. 
ОСОБА_2 частково здійснював повернення коштів, останнє погашення мало місце у вересні 2016 року. 
Враховуючи те, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за борговою розпискою від 21 червня 2012 року, а тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 доларів США та вирішити питання про судові витрати по справі.
Під час судового засідання, 17 вересня 2020 року, в суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_3 зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 4000 доларів США та судові витрати у справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів існування боргу за договором позики. Суд також застосував до даних правовідносин строк позовної давності, про що під час розгляду справи було заявлено стороною відповідача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Кутровська Н. М., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 4000 доларів США.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, зазначає, що в суді першої інстанції відповідач не заперечував щодо повернення коштів у 2016 році, і що позов будо подано у 2019 році, вважає, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову по суті в частині стягнення 4000 доларів США. Також суд першої інстанції не врахував, що останній платіж було здійснено відповідачем восени 2016 року, а позов подано влітку 2019 року, тобто в межах 3-ох річного строку.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що згідно з розпискою від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 10000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 30 грудня 2012 року (а.с.14).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких
виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем був пропущений строк для пред`явлення вимоги про стягнення боргу за договором позики.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1. ст.1049 ЦК України).
Судом встановлено, що 21 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підставі якого відповідач отримав від позивача гроші в розмірі 10000 доларів США (а.с. 14), що не оспорювалось сторонами.
Зі змісту договору позики грошей від 21 червня 2012 року вбачається, що відповідач позичив у ОСОБА_1 , який є позивачем по справі, гроші кошти в розмірі 10000 доларів США та зобов`язався зазначену вище суму повернути до 30 грудня 2012 року.
Отже, договір позики грошей відповідача містить дані щодо отримання грошових коштів від позивача, дату їх отримання, зобов`язання їх повернення до 30 грудня 2012 року.
За встановлених у справі обставин, у зв`язку з неповерненням частини грошей у строки, передбачені договором позики від 21 червня 2012 року, апеляційний суд вважає, що позов є обґрунтованим.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності.
Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг до 30 грудня 2012 року (а.с.14), звернувшись до суду з позовом 05 серпня 2019 року, представник позивача Кутровська Н.М. просила поновити пропущений строк для звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, а також вказував, що останнє повернення частини коштів відбулося у вересні 2016 року.
Таким чином, перебіг позовної давності для звернення позивача з позовом про стягнення боргу за розпискою почався, відповідно до ст.253 ЦК України, з 31 грудня 2012 року - наступного дня після визначеного сторонами строку повернення боргу (30 грудня 2012 року), та сплив 31 грудня 2016 року, позивач звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права 05 серпня 2019 року, що спростовує доводи апелянта про відсутність правових підстав щодо застосування строку позовної давності до вказаних спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                           М.І. Кулянда
Судді: Н.Ю. Половінкіна 
                                                                           О.О. Одинак