ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року                                                                                      Справа № 906/117/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В. ,  суддя Грязнов В.В. 

секретар судового засідання Дика А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 (суддя Машевська О.П.) 
за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (м. Житомир)
до 1. Відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації (м. Андрушівка)
    2. ТОВ "Житомироблпаливо" (м. Житомир)
про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 31.07.2018 до договору № 40 від 30.07.2018 про постачання товару, стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 75107 грн
за участі представників сторін:
прокуратури – Шептіліс О.І. посвідчення № 047204 від 14.06.2017;
позивача – Обєщенко С.М.;
відповідача 1 – не з`явився;
відповідача 2 – не з`явився;
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 у задоволенні позову Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (м. Житомир) до 1. Відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації (м. Андрушівка), 2. ТОВ "Житомироблпаливо" (м. Житомир) про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 31.07.2018 до договору № 40 від 30.07.2018 про постачання товару, стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 75107 грн.,             відмовлено.
Відмовляючи в позові суд першої інстанції дійшов висновку, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, в порушення норм чинного законодавства, визначив неналежний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не навів обставин нездійснення уповноваженими органами наданих їм повноважень у сфері публічних закупівель, а також даний орган  не є належним за вимогою визнати недійсною додаткову угоду №1 від 21.07.2018 до договору про поставку №40 від 30.07.2018 та застосувати наслідки у спосіб стягнення з відповідача-2 на користь відповідача-1 надміру  сплачених бюджетних коштів в сумі 75107,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Стягнути на користь прокуратури Житомирської області здійснені нею судові витрати. Вважає, що вказане судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду першої інстанції, які викладені у ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та положенням чинного законодавства, при ухваленні судового рішення істотно порушено норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено вимоги Законів України "Про публічні закупівлі", "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю", ст. ст. 203, 215, 216, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 74, 76, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України.
Зокрема, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що в даному випадку прокурор здійснював представництво в суді законних інтересів держави в особі Північного офісу Держаудитслужби через порушення інтересів держави, що виражається в порушенні норм законодавства під час укладення додаткової угоди, зокрема у зв`язку з неналежним здійснення Північним офісом Держаудитслужби своїх обов`язків щодо контролю за дотриманням законодавства про закупівлі та відсутність державного фінансового контролю з цих питань.
Разом з тим, прокурор посилається на помилковість висновку місцевого господарського суду стосовно необґрунтованості та недоведеності прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави в особі позивачів за поданим позовом в контексті застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Надаючи оцінку підставам звернення прокурора із позовом у даній справі, поза увагою суду залишено те, що укладення сторонами спірної додаткової угоди в порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі", грубо порушує національні, економічні та суспільні інтереси держави, а її виконання призвело до неналежного та неефективного використання бюджетних коштів, при цьому органами Держаудитслужби, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження до відновлення порушених інтересів держави, у даному випадку неналежним чином здійснюється захист цих інтересів (а саме будь-які заходи щодо розірвання чи визнання недійсним оспорюваної додаткової договору, у тому числі в судовому порядку, до цього часу не вжито), що є підставою для здійснення органами прокуратури представництва в суді законних інтересів держави.
Судом першої інстанції не враховано, що укладенням додаткової угоди до договору поставки твердого палива (кам`яне вугілля) порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткової угоди навчальні заклади фактично отримали менше вугілля у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною. Недотримання в даному випадку законодавства в сфері публічних закупівель сприяло виникненню негативних економічних і соціальних наслідків.
Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 25 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (м. Житомир) на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 та призначено до розгляду на "17" вересня 2019 року об 11:00 год. Запропоновано відповідачам - у строк до 17.08.2019 подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України.
11.09.2019 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області пояснення до апеляційної скарги (вих.№06-25-15/4656 від 09.09.2019).
Відповідачі своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 провадження у справі №906/117/19 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц. Зобов`язано учасників справи повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц та надати відповідні докази.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19, розгляд апеляційної скарги призначено на "26" листопада 2019 року о 12:30 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 зупинено провадження у справі №906/117/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18. Водночас, зобов`язано учасників справи повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 та надати відповідні докази.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 вересня 2020 поновлено апеляційне провадження у справі №906/117/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 та призначено до розгляду на 29.09.2020 о 10:30 год.
Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 08.09.2020 року у справі №906/117/19 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області подано до суду клопотання про забезпечення проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції         з         Господарським судом Житомирської області.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 року у справі №906/117/19 у задоволенні клопотання Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про участь в судовому засіданні 29.09.2020 року у справі №906/117/19 в режимі відеоконференції - відмовлено.
25.09.2020 на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області клопотання про відкладення розгляду справи (вих№06-25-15/3500 від 23.09.2020), в якому з підстав вказаних у ньому зазначає, що у зв`язку із зацікавленістю позивача у тому, щоб розгляд апеляційної скарги відбувся за участю представника, та неможливістю забезпечення його явки, оскільки ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 року у справі №906/117/19 у задоволенні клопотання Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про участь в судовому засіданні 29.09.2020 року у справі №906/117/19 в режимі відеоконференції – відмовлено, а на вказану дату о 12:00 Житомирським окружним адміністративним судом призначено розгляд справи за №240/8151/20, учасником якої є позивач (копія повістки із вхідним номером додана позивачем), позивач просить суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи на іншу дату. Окрім того, повідомив суд апеляційної інстанції, що 21.09.2020 на адресу Управління надійшов лист від Державної аудиторської служби України від 18.09.2020 № 002500-18/5033-2020 щодо проведення 29.09.2020 семінару із керівниками та працівниками юридичних служб із зазначенням про необхідність забезпечення їх участі у вказаному семінарі (копія даного листа додана позивачем).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2020 року у справі №906/117/19 відкладено розгляд апеляційної скарги Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 на     "20" жовтня 2020 р. о 10:00 год. 
Матеріалами справи стверджується, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2020 року у справі №906/117/19 була отримана учасниками у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області подано до суду клопотання про забезпечення проведення судового засідання 20.10.2020 у справі №906/117/19 в режимі відеоконференції з Житомирським апеляційним судом (вулиця Святослава Ріхтера, 24, Житомир, Житомирська область, 10008).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 року у справі №906/117/19 задоволено клопотання     Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про участь в судовому засіданні 20.10.2020 року у справі №906/117/19 в режимі відеоконференції. Доручено забезпечення проведення відеоконференції судового засідання 20.10.2020 Житомирському апеляційниму суду (вулиця Святослава Ріхтера, 24, Житомир, Житомирська область, 10008).
В судове засідання 20.10.2020, яке відбулось в режимі відеоконференції, з`явилися прокурор та представник позивача.
В судове засідання 20.10.2020 представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
Бердичівською місцевою прокуратурою     самостійно опрацьовано систему публічних закупівель PROZORRO     на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель, у якій віднайдено інформацію про оприлюднене 24.04.2018року відділом освіти Андрушівської районної державної адміністрації оголошення UA-2018-04-24-000243-с про проведення відкритих торгів на закупівлю твердого палива ( вугілля кам`яне) у кількості 250 тонн з місцем поставки - загальноосвітні заклади відділу освіти у строк до 31.12.2018 ( а.с.25).
11 липня 2018 на засіданні тендерного комітету     відділу     освіти Андрушівської РДА     (протокол №32) ухвалено визнати ТОВ     "Житомироблпаливо" переможцем закупівлі за кодом ДК 021:2015:09110000-3- Тверде паливо ( вугілля кам`яне) , враховуючи надану ним цінову пропозицію , яка є нижчою від оголошеної суми закупівлі та     оприлюднити на веб-порталі     Уповноваженого органу з питань закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю на умовах: кількість товару - 250 т, ціна товару - 837500,00грн     (а.с.44).
30 липня 2018 між відділом освіти Андрушівської РДА та ТОВ "Житомироблпаливо" укладено договір про постачання товару №40 від 30.07.2018 на таких основних істотних умовах : предмет поставки - тверде паливо (вугілля кам`яне) , кількість товару - 250 тонн згідно із додатком №1 (Специфікація) ціна товару - 837500,00грн з ПДВ -0%, строк поставки - 30.12.2018, місце поставки - загальноосвітні заклади Андрушівського району , згідно заявок замовника ( а.с. 72- 75).
Згідно Специфікації ( додаток №1 до договору №40 від 30.07.2018) ціна за одну тонну вугілля кам`яного становить - 3350,00грн з ПДВ 0% ( а.с. 76).         
За результатами проведеної процедури закупівлі UA-2018-04-24-000243-с відділом освіти Андрушівської РДА складено звіт від 31.07.2018, згідно якого переможцем визнано ТОВ     "Житомироблпаливо" з     тендерною пропозицією     поставки     вугілля кам`яного     у кількості 250 тонн     на загальну суму 837500,00 грн в загальноосвітні заклади відділу освіти у строк до 31.12.2018р. та про укладення з ним 30.07.2018 договору про закупівлю (а.с. 28).         
31 липня 2018 між відділом освіти Андрушівської РДА та ТОВ "Житомироблпаливо" укладено додаткову угоду №1 до договору     про постачання товару №40 від 30.07.2018 на підставі п.2 ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", та згідно з якою погоджено ціну однієї тонни вугілля кам`яного в сумі 3680,02461грн без ПДВ та кількість товару - 227,580 тонн (а.с. 77) .
Згідно Специфікації ( додаток №1 до додаткової угоди №1 до договору №40 від 30.07.2018) ціна за одну тонну вугілля кам`яного становить - 3680,02461 з ПДВ % ( а.с. 78). 
Відділом освіти Андрушівської РДА також оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель повідомлення про внесення 31.07.2018 змін до істотних умов договору: зменшення обсягів закупівлі та зміна ціни за одиницю товару (а.с. 46). 
01 серпня 2018 року між відділом освіти Андрушівської РДА та ТОВ "Житомироблпаливо" укладено договір №8 відповідального зберігання майна строком дії до 31.12.2018 року та акт № приймання-передачі майна , а саме вугілля кам`яного в кількості 227,580 тонн вартістю 837500,00грн , яке зберігається на складі у м. Житомирі, проспект Незалежності ,63-а (а.с. 94). 
Судом встановлено, що вже станом на 30.08.2018 заступником     керівника Бердичівської місцевої прокуратури     було підготовлено запит № (06-34) 5768 - 18     на адресу Управління Державної казначейської служби України в Андрушівському районі Житомирської області , на який отримано лист-відповідь     від 03.09.2018 за № 02-08.6/299 про те, що по відділу     освіти Андрушівської РДА були проведені видатки за отримане вугілля кам`яне згідно договору №40 від 30.07.2018року та додаткової угоди №1 від 31.07.2018 на суму 837500,00грн 15.08.2018року (а.с. 91).     
Судом також встановлено, що станом на 03.09.2018 заступником керівника Бердичівської місцевої прокуратури було підготовлено запит №(06-30) 5856 вих. 18     на адресу     Андрушівської РДА , а останньою - запит № 1274/01-09 від 04.09.2018 на адресу відділу освіти Андрушівської РДА     щодо проведеної публічної закупівлі вугілля кам`яного.
У     відповідь на запит прокурора від 03.09.2018року № (06-30) 5856 вих. 18 отримано лист Андрушівської РДА     за № 01-09/1072 від 06.09.2018 з копією відповіді начальника відділу освіти Ковальчук Л.В. щодо проведеної публічної закупівлі вугілля кам`яного від 05.09.2018 за № 492 ( а.с. 68). 
У листі - відповіді від 05.09.2018 за №492 відділом освіти Андрушівської РДА повідомлено голові Андрушівської РДА     про те, що 30.07.2018 за результатами проведення торгів укладено договір №40 з ТОВ     "Житомироблпаливо" на постачання вугілля кам`яного та 31.07.2018 - додаткову угоду №1 до договору     №40. Підставою для укладення додаткової угоди №1 до договору №40 стало звернення     ТОВ     "Житомироблпаливо" з листом №31/1 від 31.07.2018, в якому вказано, що в ході проведення процедури відкритих торгів відбулося коливання ціни на вугілля кам`яне на ринку  і це коливання     підтверджено листами № 17 від 24.05.2018 та № 34 від 13.07.2018 Головного управління статистики у Житомирській області .
Додатково відділом освіти Андрушівської РДА у листі - відповіді від 05.09.2018 за №492     повідомлено Андрушівській РДА про укладення з ТОВ "Житомироблпаливо" договору відповідального зберігання майна     №8 від 31.07.2018     з метою запобігання розкрадання вугілля кам`яного в літній канікулярний період в населених пунктах , в яких     знаходяться навчальні заклади. Також повідомлено про складення акту №1 приймання-передачі майна до договору зберігання майна     №8 від 31.07.2018р. та про вивезення ТОВ "Житомироблпаливо" станом на 05.09.2018р. по школах району 41,439 тонн вугілля кам`яного ( а.с. 69).     
Судом також встановлено, що станом на 03.09.2018року заступником     керівника Бердичівської місцевої прокуратури     було підготовлено також     запит № (06-34) 5855 вих. 18     на адресу Головного управління статистики у Житомирській області, у відповідь на який отримано лист від 04.09.2018 №05-18/191 про те, що середня споживча ціна на вугілля кам`яне у Житомирській області у травні-липні 2018 року склала 4300,00 за тонну ( а.с. 79). 
Як встановлено судом 28 вересня 2018 року Андрушівським відділенням Бердичівського відділу ГУ НП в Житомирській області було відкрито кримінальне провадження за №12018060100000308.
На підставі листа Андрушівського відділення Бердичівського відділу ГУ НП в Житомирській області від 08.11.2018 за № 308-09-11/2018 в межах кримінального провадження від 28.09.2018 за № 12018060100000308, спеціалістом Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області     проведено документальну перевірку законності проведеної публічної закупівлі вугілля кам`яного , відображення в бухгалтерській звітності, використання бюджетних коштів відділом освіти Андрушівської РДА, за період з 30.07.2018 по 25.01.2019, за результатами якої складено довідку від 25.01.2019, в якій задокументовані аналогічні порушення зазначені прокуратурою в позовній заяві.
Судом встановлено, що в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Бердичівською місцевою     прокуратурою складено повідомлення від 18.01.2019 за вих. № 284-вих-19 на адресу начальника Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про звернення з цим позовом до суду (а. с. 86 - 90).         
Дане повідомлення від 18.01.2019 за вих. №284-вих-19 не було вручено Управлінню Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області до звернення з цим позовом до суду, а тому позивач не скористався правом     подати на нього відповідь. Водночас, в подальшому позивач не скористався правом оскаржити в судовому порядку підстави     для представництва прокурором інтересів держави в його особі (абз. 3 ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
З огляду на зазначене, Керівник Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави     в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (м. Житомир) звернувся з позовом до суду         до відповідачів Відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації (м. Андрушівка) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомироблпаливо" (м. Житомир) з вимогами про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 31.07.2018 до договору №40 від 30.07.2018 про постачання товару, стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 75 107 грн.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді. 
Згідно ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі у будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.
Так, відповідно до частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.
Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Поняття "нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 №914/882/17, від 22.10.2019 № 926/979/19).
Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17 та від 20.03.2019 у справі № 905/1135/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів відзначає, що підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються, насамперед, судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.
Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц конкретизувала висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, вказавши, що процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону, застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи у постанові від 25.10.2019 у справі № 911/1107/18).
У свою чергу, врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах №923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі №915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти у відповідних правовідносинах державу (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанова від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (пункти 6.21-6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19-4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26)).
Як встановлено судом, звертаючись з позовною заявою до суду у даній справі, Керівник Бердичівської місцевої прокуратури обґрунтував наявність інтересів держави, які, на його думку, полягають в порушенні законності в бюджетній сфері, а також визначив уповноважений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.
Статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" регламентовано поняття державного регулювання та контролю у сфері закупівель. 
Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 року, Державна аудиторська служба є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, і відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, дотриманням законодавства про державні закупівлі.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю, зокрема є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів; ефективним використанням коштів; дотриманням законодавства про закупівлі.
Права органу державного фінансового контролю визначені статтею 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні". Зокрема названі органи вправі: перевіряти документи, щодо проведення закупівель; пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Працівники органу державного фінансового контролю зобов`язані у випадках виявлення зловживань і порушень чинного законодавства передавати правоохоронним органам матеріали ревізій, а також повідомляти про виявлені зловживання і порушення державним органам і органам, уповноваженим управляти державним майном (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").
Як вбачається, у позовній заяві прокурор обґрунтовує наявність підстав для подання позову в інтересах держави в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області загрозою порушення економічних інтересів держави внаслідок проведення процедури закупівель товару за державні кошти та укладення додаткової угоди №1 від 31.07.2018 до договору №40 від 30.07.2018 про постачання товару, що свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів та нівелює інститут публічних закупівель товарів за бюджетні кошти, що покликаний забезпечити максимальну їх економію та ефективність, запобігти проявам корупції у цій сфері.
Повноваження щодо моніторингу публічних закупівель законодавчо віднесені до органів державного фінансового контролю, тобто огранів Держаудитслужби. 
В п. 5.6. постанови від 16.04.2019 року у справі №910/3486/18 Верховним Судом викладена правова позиція, згідно з якою прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Враховуючи приписи Положення про Державну аудиторську службу України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба набуває статусу позивача внаслідок звернення до суду з метою усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду України в постанові від 21.03.2019 по справі №912/898/18 дійшов висновку про те, що оскільки сторонами не доведено, а судами не встановлено, що вказаний орган (Держаудитслужба) здійснюючи фінансовий контроль виявив порушення законодавства у спірних правовідносинах, у нього не виникло право на звернення у суд із даним позовом, тому у спірних правовідносинах Держаудитслужба не набула статусу позивача. Оскільки Держаудитслужба за результатами вирішення спору не набуває майнових прав чи майна, і немає підстав виправляти резолютивну частину судових рішень, а залучення її до участі у справі не впливає на права чи обов`язки учасників справи та не призводить до іншого результату вирішення спору, 
З огляду на зазначене, оскільки сторонами не доведено, а судом не встановлено, що Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, здійснюючи фінансовий контроль, виявив порушення законодавства у спірних правовідносинах, відтак колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Держаудитслужба за результатами вирішення спору у даній справі  не набуває майнових прав чи майна, а її залучення до участі у справі також не впливає на права чи обов`язки учасників справи та не призводить до іншого результату вирішення спору.
Колегією суддів приймається до уваги те, що перед зверненням з позовом до суду Бердичівською місцевою     прокуратурою складено повідомлення від 18.01.2019 за вих. № 284-вих-19 на адресу начальника Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про звернення з цим позовом до суду.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 Господарського кодексу України).
Як встановлено судом, сторони уклали договір №40 від 30.07.2018 про постачання товару за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог    Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Метою вказаного    Закону    є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Положеннями    статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі"    визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Відповідно до пункту 2 частини 4    статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі"    умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої    статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі"    істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої    статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом,    30.07.2018 за результатами проведення торгів укладено договір №40 з ТОВ     "Житомироблпаливо" на постачання вугілля кам`яного; станом на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини третьої    статті 180 Господарського кодексу України    та    Закону України "Про публічні закупівлі".
31.07.2018 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору     №40, підставою для укладення додаткової угоди №1 до договору №40 стало звернення ТОВ "Житомироблпаливо" з листом №31/1 від 31.07.2018, в якому вказано, що в ході проведення процедури відкритих торгів відбулося коливання ціни на вугілля кам`яне на ринку, і це коливання     підтверджено листами №17 від 24.05.2018 та №34 від 13.07.2018 Головного управління статистики у Житомирській області (а.с. 70-71 т.1).
Водночас колегією суддів апеляційної інстанції приймається до уваги те, що    Законом України "Про публічні закупівлі"    не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути    обґрунтованим і документально підтвердженим.
Зокрема, такий документ має містити інформацію саме щодо коливання ціни станом на попередні календарні дати, у тому числі, на дату подання цінової пропозиції - 07.05.2018, дату укладення договору №40 – 30.07.2018, дату укладення додаткової угоди №1 – 31.07.2018, тобто динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення вартості твердого палива.
Аналогічну правову позицію висловив  Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі 913/166/19.
Як вбачається із листів №17 від 24.05.2018 та №34 від 13.07.2018 Головного управління статистики у Житомирській області, в даних документах міститься інформація про коливання ціни твердого  палива в період з березня по червень 2018 року. Так, зокрема з березня по квітень 2018 року ціни твердого палива становила 4249,71 грн за тонну, з квітня по травень 2018 року – 4274,93 грн. за тонну, з травня по червень 2018 року – 4300,00 грн. за тонну.
Тобто, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається динаміка зміни ціни на тверде паливо в сторону збільшення починаючи з дати подання тендерної пропозиції і до дати укладення договору.
В свою чергу доказів  не зміни ціни на  тверде паливо  з дати укладення договору  і до дати підписання  додаткової  угоди матеріали справи не  містять. 
Враховуючи унормований ст.14 ГПК України принципи диспозитивності господарського судочинства, прокурор не надав суду доказів на підтвердження незміни ціни на тверде паливо в цей період.
А тому, на думку суду оцінюючі наявні письмові докази більш вирогідним ст, 79 ГПК України є обставина зростання ціни на тверде паливо, аніж зменшення її в період з дати подання тендерної пропозиції і до моменту укладення додаткової угоди до договору.
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а висновки суду  першої інстанції такими, що не вплинули на результат винесеного рішення. Тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення. А тому рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області без задоволення.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.06.2019 у справі №906/117/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки визначені ст.ст. 287-291 ГПК України.
3.    Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "22" жовтня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.