ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.	Справа № 816/62/16	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
за участю представників сторін: позивача - Гончар Н.Б., відповідача - Чайки М.Г.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 23.06.20  по справі № 816/62/16
          за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод"  
          до       Головного управління ДПС у Полтавській області               
          про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

21.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" /далі по тексту – ТОВ "Глобинський переробний завод", позивач/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - Кременчуцькою ОДПІ), в якій просить суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2015 № 0004682202/116 та відшкодувати позивачу судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не погоджується із висновками акту перевірки про безтоварність господарських операцій позивача із контрагентами - ТОВ ВКФ "Союз СВ", ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства України. Пояснив, що для забезпечення основного виду діяльності ТОВ "Глобинський переробний завод" здійснювалась закупівля сої у ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", яка в подальшому перероблялася у шрот соєвий та олію; продукти переробки сої реалізовано з метою отримання прибутку, а придбані у ТОВ ВКФ "Союз СВ" запасні частини використано для ремонту тепловозу та мотовозу, що підтверджується відповідними первинними документами. За доводами позивача, оскільки перевіркою не встановлені обставини, з якими Податковий кодекс України пов`язує позбавлення платника податків права на податковий кредит, зменшення суми податкового кредиту та визначення позивачу податкових зобов`язань з податку на додану вартість суперечать вимогам податкового законодавства України, а податкове повідомлення-рішення, прийнято на підставі помилкових висновків акту перевірки, є протиправним та підлягає скасуванню.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 по справі № 816/62/16 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.08.2015 № 0004682202/116.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" (ідентифікаційний код 30547403) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 53896,42 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 по справі № 816/62/16 апеляційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишено без задоволення, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 у справі № 816/62/16 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 07.02.2020 касаційну скаргу Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області задоволено частково, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 скасовано, справу № 816/62/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
За висновками Верховного Суду у цій справі судами попередніх інстанцій залишені поза увагою доводи контролюючого органу, що згідно протоколу допиту свідка-керівника контрагента позивача ПСП "Огульчанське" - ОСОБА_1 останній зазначив, що фінансово-господарську діяльність від імені ПСП "Огульчанське" він не здійснював та не має жодного відношення до діяльності вказаного товариства. При цьому, надані позивачем первинні документи на підтвердження реальності господарських відносин з ПСП "Огульчанське", зокрема, податкові накладні складені від імені ПСП "Огульчанське", а видаткові накладні підписані від імені зазначеного контрагента позивача директором - ОСОБА_1 . 
Судами під час розгляду справи не витребувано та не досліджено протокол допиту свідка, на який посилається відповідач, належним чином не проаналізовано зміст наданих позивачем документів, не перевірено їх на відповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не досліджено та проаналізовано кожну господарську операцію в розрізі кожного контрагента окремо, не досліджено економічну доцільність проведення відповідних господарських операцій, можливість їх здійснення платником податку з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, тощо.
Крім того, за відсутності протоколу допиту, на який посилається контролюючий орган суди попередніх інстанцій не використали показання ОСОБА_1 , допитавши його в якості свідка.
За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, не забезпечили повного і всебічно з`ясування обставин в адміністративній справі, не вжили визначених законом заходів, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, судам попередніх інстанцій необхідно врахувати долучений до матеріалів справи вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі №527/7/17.
Відповідно до ч.5  ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення прийнято до провадження.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 замінено відповідача у справі № 816/62/16 Кременчуцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавській області на Головне управлінням ДПС у Полтавській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач, податковий орган, контролюючий орган).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 по справі № 816/62/16 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.08.2015 № 0004682202/116.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" (ідентифікаційний код 30547403) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 53896,42 грн.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 по справі № 816/62/16, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що господарські операції позивача із його контрагентами - ТОВ ВКФ "Союз СВ", ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд" мали безтоварний характер, посилаючись на ненаданням позивачем сертифікатів якості, окремих доказів прийняття товарів позивачем від його контрагентів тощо, наявність у первинних документах складених контрагентами позивача певних невідповідностей, а також на наявну у податкового органу податкову інформацію щодо контрагентів позивача та протокол допиту директора ПСП "Огульчанське", в якому останній повідомляв про непричетність до господарської діяльності ПСП "Огульчанське". Крім того, звернув увагу суду на наявність вироку Глобинського районного суду Полтавської області  від 24.01.2017 у справі № 527/7/17, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.4 ст.358 КК України.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити. 
Представник позивача в наданому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві та у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 по справі № 816/62/16. Наполягав на реальності господарських операцій позивача з його контрагентами та недоведеності відповідачем наявності в діяльності позивача порушень пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та, як наслідок неправомірності спірного податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Глобинський переробний завод" (ідентифікаційний код 30547403) зареєстроване як юридична особа 20.07.1999, перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ, є платником податку на додану вартість з 12.08.1999.
У період з 07.07.2015 по 27.07.2015 Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Глобинський переробний завод" з питань взаємовідносин з ТОВ ВКФ "Союз СВ" за жовтень 2014 року, ПП "Компанія "Центр-ЮГ" за листопад 2014 року, ТЗОВ "Мелібор" за грудень 2014 року, ТОВ "Рай-Т" за січень 2015 року, ПСП "Огульчанське" за вересень-листопад 2014 року, ПП "Поллукстрейд" за липень, вересень 2014 року та правомірність відображення їх в податковій звітності.
Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.
За наслідками проведеної перевірки Кременчуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області складено акт від 30.07.2015 №897/16-03-22-02-12/30547403, в якому зафіксовані порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та  сплаті до бюджету, всього на суму 2395395,60 грн, у тому числі за: липень 2014 року на суму 543296,56 грн, вересень 2014 року – 974234,78 грн, жовтень 2014 року – 591493,52 грн, листопад 2014 року – 34502,82 грн, січень 2015 року - 251867,92 грн /том 1 а.с. 33-69/.
На підставі акта перевірки відповідачем 21.08.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004682202/116, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальній сумі 3593093,40 грн, у тому числі 2395395,60 грн – основний платіж, 1197697,80 грн – штрафні (фінансові) санкції /том 1 а.с. 73/.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом про його скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт товарності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України, містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання, податкова інформація не підтверджена належними доказами, вирок суду у кримінальному провадженні жодним чином не стосується спірних правовідносин, а протокол допиту директора одного з контрагентів позивача в межах кримінальної справи не може вважатися належним доказом через відсутність відповідного вироку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою для висновків Головного управління ДФС у Полтавській області про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, викладених в акті перевірки від 30.07.2015 №897/16-03-22-02-12/30547403, слугувало твердження податкового органу про «безтоварність» господарських операцій позивача з його контрагентами - ТОВ ВКФ "Союз СВ", ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд".
Колегія суддів вважає такі висновки відповідача необґрунтованими та такими, що не є підставою для збільшення позивачеві грошового зобов`язання з ПДВ, з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість. 
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій – не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 ПК України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).
Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.
За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Вказане також закріплене у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995  № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з п. 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, при цьому визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.10.2014 між позивачем та ТОВ ВКФ "Союз-СВ" укладено договір поставки № 281001, за умовами якого постачальник (ТОВ ВКФ "Союз-СВ") приймає на себе зобов`язання по поставці та передачі покупцю (ТОВ "Глобинський переробний завод") продукції на загальну суму 31944 грн, у т.ч. ПДВ – 5324 грн, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його /том 1 а.с. 149-150/.
Пунктом 4 специфікації (додаток № 1 до договору поставки від 28.10.2014 № 281001) узгоджено умови поставки, а саме: постачальник забезпечує доставку продукції транспортною компанією ТОВ "Нова Пошта" до складу за адресою: м. Глобине, склад № 1) /том 1 а с. 151/.
Фактичне виконання умов договору підтверджується податковою накладною від 31.10.2014 № 82 на загальну суму 31944 грн, в т.ч. ПДВ – 5324 грн /том 1 а.с. 107/, видатковими накладними від 06.11.2014 № СВ-0000193, від 21.11.2014 № СВ-0000211, від 25.11.2014 № СВ-0000219, експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта", платіжним дорученням від  31.10.2014 № СВ-6350 /том 1 а.с. 152-158 /.
Згідно з вказаними документами позивачем придбано у ТОВ ВКФ "Союз-СВ" чохли утеплювальні (комплект), блок контролю пильності БКБ-1УЗ.579.00.54, кран 383, кран 372, лампи РНО-4,8/ В15d, патрони В15d/18, вентелі ВВ-32 75В, блок-магніт ЕТ-54, мотогодинник 228ЧП, лампи Ж110-8,  В15d, індикатор тиску ІД-1-15, термодатчик ПП-2, електрощітки Г3 8х10х25 К4-2, електрощітки ЕГ 14 12,5х44х40.
Із матеріалів справи та пояснень представника позивача судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що вказані товари придбані позивачем для ремонту тепловозу та мотовозу, що підтверджується накладною на переміщення від 25.11.2014 №2112, актом списання від 29.11.2014 №1803, карткою обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів, накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 27.11.2014 № 1343 /том 7 а.с. 67-70/, договором оренди тепловозу від 04.04.2014 № 9/0414/58 та договором поставки мотовозу від 14.07.2014 №26/07/2014 /том 1 а.с. 159-166/.
Транспортування придбаного у ТОВ ВКФ "Союз-СВ" товару від пункту видачі перевізника (м. Глобине, склад ТОВ "Нова Пошта" № 1) до ТОВ "Глобинський переробний завод" здійснювалось легковим автомобілем Деу Сенс д.н.з НОМЕР_1 , що підтверджується подорожними листами службового легкового автомобіля від 06.11.2014 № 6/11, від 21.11.2014 № 21/11, від 25.11.2014 № 25/11, договором суборенди майна від 05.12.2012 № 12/12-2012, актом передачі-приймання від 05.12.2012 /том 6 а.с. 140-151/.
З приводу посилань відповідача в апеляційній скарзі на відсутність в наданих до перевірки видаткових накладних даних щодо осіб (прізвище, посада), які їх підписали, колегія суддів зазначає, що окремі неточності в оформленні первинних документів самі собою не можуть бути достатньою підставою для висновку про відсутність господарської операції в цілому, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Крім того, як вбачається зі змісту вказаних видаткових накладних, у кожній вказано, що від імені позивача її підписав ОСОБА_3 . Факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з Позивачем підтверджується наказом від 03.04.2012 р. № 26-/К і наказом (розпорядженням) про переведення працівників від 21.10.2014 р.№ 115-К (т. 1 а.с. 167-168), а з боку постачальника у накладній № СВ-0000211 від 21.11.2014 р. зазначено, що від постачальника документ підписано директором - ОСОБА_4 , чий підпис скріплено печаткою ТОВ ВКФ «Союз СВ». Підписи від постачальника на всіх трьох видаткових накладних візуально сприймаються як ідентичні.
Відсутність розшифровки підпису представника постачальника в окремих видаткових накладних не може бути підставою для висновку про «нереальність» господарської операції і відсутність у позивача права на включення ПДВ, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів у ТОВ ВКФ «Союз СВ», до складу податкового кредиту.
Безпідставним є і посилання апелянта на податкову інформацію ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 02.02.2015р. №718/20-30-22-04-11, оскільки до суду копія такої «податкової інформації» не надана.
Припущення відповідача про відсутність у контрагента ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, також є неприйнятним для висновку про нереальність господарської операції без надання належних та допустимих доказів.
Колегія суддів зауважує, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу із поданням учасником процесу нових доказів, що у протилежному випадку є обмеження судом предмету дослідження та призведе до неповноти дослідження й порушення справедливого судового розгляду, а тому подання позивачем лише до Полтавського окружного адміністративного суду подорожніх листів від 06.11.2014 №6/11, від 25.11.2014, №21/11 від 25.11.2014р., №25/11, якими оформлювався рух автомобіля Позивача, з метою транспортування придбаних у ТОВ ВКФ «СОЮЗ СВ» запасних частин зі складу Нової пошти - м. Глобино, вул. Жовтнева, 3 ( відділення №1) до заводу Позивача (відстань від відділення Нової пошти до території заводу склала близько 3,7 км., і Нова пошта і Завод знаходяться в межах одного населеного пункту) є таким, що узгоджується з приписами чинного законодавства.
Щодо тверджень відповідача про ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості ТМЦ, паспортів виробника, колегія суддів зазначає, що такі документи не є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податків, отже у позивача відсутній обов`язок зберігати документи щодо якості та відповідності товару, отриманого від вищевказаних контрагентів.
Таким чином, реальність господарської операції з придбання запасних частин у ТОВ ВКФ «Союз СВ» підтверджено первинними документами, складання яких передбачене чинним законодавством і Договором, а також документами, що засвідчують доставку позивачу товару та його використання в господарській діяльності, тобто господарська операція мала реальний зміст та економічний ефект.
Щодо реальності взаємовідносин ТОВ "Глобинський переробний завод" з ПП "Компанія "Центр-Юг", колегія суддів встановлено наступне.
Так, 16.10.2014 між позивачем та ПП "Компанія "Центр-Юг" укладено договір поставки № 38/10/2014-С, за умовами якого ПП "Компанія "Центр-Юг" (постачальник) зобов`язувався поставити у власність ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець), який у свою чергу зобов`язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 1 а.с. 169-173/.
За наслідками здійснення господарської операції з поставки сої ПП "Компанія "Центр-Юг" виписано позивачу видаткову накладну від 01.11.2014 №6 /том 1 а.с. 174/ та податкову накладну від 01.11.2014 №2/2 /том 1 а.с. 108/, з яких вбачається отримання позивачем від вказаного контрагента товару (сої) кількістю 20,04 т на загальну суму 97394,16 грн, у тому числі ПДВ – 16232,36 грн. 
Отриманий товар оплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення від 05.11.2014 № С8-6492 з відміткою банківської установи /том 1  а.с. 181/.
Згідно із додатком № 1 до договору поставки від 16.10.2014 № 38/10/2014-С, який є невід`ємною частиною договору, сторони домовилися, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010 (пункт 2 додатку) /том 1 а.с. 172-173/.
Перевезення придбаної сої підтверджується товарно-транспортною накладною від  01.11.2014 № 5, реєстром ТТН № ГП300001525 від 01.11.2014 на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 1 а.с. 178, 180/.
Факт заїзду автомобілів з товаром на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджується витягом з журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 1 а.с. 179/.
Відповідно до Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 р. № 661 (далі - Інструкція № 661), після надходження сировини на територію позивача, як підприємства, яке здійснює переробку зерна, відбувається зважування вантажу.
Згідно з пп. 2.22 розділу II Інструкції № 661, працівниками позивача у журнал зважування вантажів (т. 1 а.с. 179) по поставці відображено реквізити ТТН, найменування постачальника - ПП «Компанія «Центр-Юг», вид сировини, номер автомобіля, вагу сировини, яка надійшла.
За даними журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах за ф. № ЗХС-28 протягом листопада 2014 р. від ПП «Компанія «Центр-Юг» надійшло 20,04 тон сої.
Інформація про вантаж, що надійшов, внесена до реєстрів ТТН за ф. № ЗХС-З (т. 1 а.с. 180).
Також, відповідно до п.7.1. розділу VII Інструкції №661, для контролю за зберіганням зерна і визначенням закономірності убутку в масі зерна на зернових складах ПОЗИВАЧЕМ ведеться кількісно-якісний облік зерна в розрізі культур, класів, років урожаю, якості, постачальника тощо, (форма №36).
Позивачем подано до матеріалів справи кількісно-якісний облік зерна (форма №36) за листопад 2014р. (т. 3 а.с. 60-69).
Відомості вказаних документів щодо ваги вантажу, автомобілів, що здійснювали доставку, ТТН, якими оформлено доставку вантажу, співпадають з інформацією, наведеною у супровідних документах на сою.
Господарська операція з ПП «Компанія «Центр-Юг» і подальше використання придбаної сої відображені Позивачем у бухгалтерському обліку наступним чином: придбання сої та оприбуткування її на склад - Дт рах. 201 та Кт рах.63; переробка сої на готову продукцію (олію соєву, шрот та соєву оболонку) - Дт рах. 23 та Кт рах.201.; оприбуткування готової продукції - Дт рах. 26 Кт рах. 23; реалізація готової продукції - Дт рах. 90 Кт рах. 26.
Від придбання у ПП «Компанія «Центр-Юг» сої, її подальшої переробки і реалізації виготовленої продукції позивачем одержано валовий прибуток, що підстверджується наданим позивачем звітом про закупку сої у ПП «Компанія «Центр-Юг» (т.3 а.с.92), довідкою економічної вигоди господарської операції ПП «Компанія «Центр-Юг» (т.1 а.с. 184), довідкою економічної вигоди за листопад 2014 року (т.3 а.с. 24).
Таким чином, реальність господарської операції з придбання сої у ПП «Компанія «Центр-Юг» підтверджено первинними документами, складання яких передбачене чинним законодавством і Договором, а також документами, що засвідчують переміщення сої до виробничого комплексу Позивача, тобто господарська операція з придбання сої мала реальний зміст та економічний ефект.
Слід вказати, що в даному випадку позивачем сформовано податковий кредит не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому помилки у заповненні товарно-транспортної накладної не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення суми ПДВ з вартості придбаного товару до складу податкового кредиту.
Враховуючи, що позивач придбавав сою на умовах доставки на свою адресу і оплати за фактом одержання сої, принцип розумної обачності у даному випадку не охоплював необхідність перевірки можливості організації контрагентом перевезення товару. 
Доводи контролюючого органу про відсутність ПП «Компанія «Центр-Юг» за місцем знаходження, з огляду на дату внесення змін до стану вказаного підприємства 05.05.2015, з урахуванням дати поставки сої у спірних відносинах (листопад 2014 р), не є свідченням нереальності господарської операції з продажу сої з вказаним контрагентом, оскільки такі обставини виникли після здійснення поставки сої.  
Посилання на розбіжності у Системі співставлення також не можуть бути підставою для висновку про нереальний характер господарської операції, оскільки в Акті перевірки не відображено підставу для виникнення такої розбіжності, зокрема не вказано, що ПП «Компанія «Центр-Юг» не було включено до податкових зобов`язань ПДВ за господарською операцією з Позивачем. Крім того, позивач не може нести відповідальність і контролювати подання контрагентами податкової звітності.
Колегією суддів взято до уваги, що у ПП «Компанія «Центр-Юг» соя придбавалася позивачем не тільки у листопаді, але також у жовтні і грудні 2014 року. Так, протягом 2014 року від вказаного постачальника надійшло 168,38 тон сої загальною вартістю 864 629,63 грн, у тому числі ПДВ - 144 104,94 грн, однак, в аті перевірки відповідач не ставиться пі дсумнів право позивача на податковий кредит, сформований на підставі податкових накладних, складених ПП «Компанія «Центр-Юг» за фактми поставки сої в інших періодах 2014 року
Крім того, реальність господарських відносин між позивачем та ПП «Компанія «Центр-Юг» у грудні 2014 року була предметом дослідження у справі № 816/1642/15.
Постановою Верховного суду в складі суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019року в справі №816/1642/15 залишено в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2015 р. (т. 1 а.с. 185-188), якими підтверджено реальність господарських відносин позивача з ПП «Компанія «Центр-Юг» і обґрунтованість формування позивачем податкового кредиту у розмірі 34970,22 грн.
Виходячи з викладеного, наведене в апеляційній скарзі повністю спростовується дослідженими матеріалами справи.
Також у період, що перевірявся, між позивачем (покупець) та ТОВ "Рай-Т" (постачальник) укладено договір поставки № 34/01/2015-С від 23.01.2015, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити у власність покупця, який у свою чергу зобов`язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 1 а.с. 189-191/.
На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки позивачем надано суду першої інстанції видаткові накладні від 27.01.2015 №РН-0000011, від 29.01.2015 №РН-0000015, від 30.01.2015 №РН-0000018, від 31.01.2015 №РН-0000021 /том 1 а.с. 207-210/ та податкові накладні від 31.01.2015 №21, від 30.01.2015 №18, від 29.01.2015 №15, від 27.01.2015 №11 на загальну суму ПДВ – 251867,92 грн /том 1 а.с. 109-114/.
Оплата придбаного товару здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "Рай-Т", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень /том том 1 а.с. 226-229/.
Згідно із додатками №№ 1 - 6 до договору поставки від 23.01.2015, які є невід`ємною частиною договору, сторони домовилися щодо поставки товару постачальником на умовах DAP  (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010 (пункт 2 додатків).
На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних, а також реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 1 а.с. 215-225/.
Факт заїзду автомобілів з товаром на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджується витягом з журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 1 а.с. 220/.
За даними журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах за ф. № ЗХС-28 (т. 1 а.с. 220) протягом січня 2015 р. від ТОВ «Рай-Т» надійшло 188,9 тон сої.
Щодо кожної поставки інформація про вантаж, що надійшов, внесена до реєстрів ТТН за ф. № ЗХС-З (т. 1 а.с. 221-225). У формі ЗХС-З відображається, зокрема, наступна інформація: реквізити ТТН, державний номер автомобіля, яким надійшов вантаж, вага вантажу, якісні характеристики сої, що надійшла. Копії форми ЗХС-З за контрагентом додаються.
Також, відповідно до п.7.1. розділу VII Інструкції №661, для контролю за зберіганням зерна і визначенням закономірності убутку в масі зерна на зернових складах ведеться кількісно-якісний облік зерна в розрізі культур, класів, років урожаю, якості, постачальника тощо, (форма №36)
Позивачем подано до матеріалів справи кількісно-якісний облік зерна (форма №36) за січень 2015р. (т. З а.с. 70-75).
Відомості вказаних документів щодо ваги вантажу, автомобілів, що здійснювали доставку, ТТН, якими оформлено доставку вантажу, співпадають з інформацією, наведеною у супровідних документах на сою.
Господарська операція з ТОВ «Рай-Т» і подальше використання придбаної сої відображені Позивачем у бухгалтерському обліку наступним чином: придбання сої та оприбуткування її на склад - Дт рах. 201 та Кт рах.63; переробка сої на готову продукцію (олію соєву, шрот та соєву оболонку) — Дт рах. 23 та Кт рах.201; оприбуткування готової продукції - Дт рах. 26 Кт рах. 23. реалізація готової продукції - Дт рах. 90 Кт рах. 26.
Від придбання у ТОВ «Рай-Т» сої, її подальшої переробки і реалізації виготовленої продукції позивачем одержано валовий прибуток, що підтверджується копіями звіту про закупку сої у ТОВ «Рай-Т» (т.3 а.с.93), довідки економічної вигоди господарської операції ТОВ «Рай-Т» (т.2 а.с.230), довідки економічної вигоди за січень 2015року (т.3 а.с. 21).
Посилання податкового органу, як на підставу правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на дефекти форми та змісту товарно-транспортних накладних, є недореченими, оскільки транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. А тому, наявність недоліків у оформленні товарно- транспортних накладних чи відсутність таких документів не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій, проведених з контрагентом, натомість, факт передання товару позивачу та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи та були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій.
Посилання відповідача на проведений аналіз матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів ТОВ «Рай-Т» не може бути підставою для висновку про нереальний характер господарської операції, оскільки в акті перевірки не відображено підставу для виникнення такої розбіжності, зокрема не вказано, що ТОВ «Рай-Т» не було включено до податкових зобов`язань ПДВ за господарською операцією з позивачем.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2020 по справі № 160/93/19, за якою будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і отримана з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
Таким чином, реальність господарської операції з придбання сої у ТОВ «Рай-Т» підтверджено первиннйми документами, складання яких передбачене чинним законодавством і Договором, а також документами, що засвідчують переміщення сої до виробничого комплексу Позивача та її використання у господарській діяльності, отже, господарська операція з придбання сої мала реальний зміст та економічний ефект.
Також, судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 07.07.2014 між ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець) та ПП "Поллукстрейд" (постачальник) укладено договір поставки № 14/7/2014-С, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити у власність покупець, який у свою чергу зобов`язувався прийняти та оплатити, товар - сою врожаю 2014 року насипом /том 2 а.с. 133-135/.
15.08.2014 між ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець) та ПП "Поллукстрейд" (постачальник) укладено договір поставки № 17/08/2014-С, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити у власність покупця, який у свою чергу зобов`язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 7 а.с. 152-154/.
Поставка товару (сої) згідно з умовами договору оформлена видатковими накладними /том 2 а.с. 137-154/, податковими накладними /том 1 а.с. 132-146/.
Розрахунки за отриманий товар позивачем підтверджуються відповідними платіжними дорученнями та випискою по рахунку  /том 2 а.с. 252-268/.
За умовами пункту 2 додатків № 1 - № 7 до договорів поставки, які є невід`ємною частиною договору, сторони домовилися, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010.
На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних, а також реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 2 а.с. 159-251/.
Прибуття на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" автомобілів із соєю від ПП "Поллукстрейд" зафіксовано у журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 2 а.с. 208-211/. 
За даними журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах за ф. № ЗХС-28 (т. 2 а.с. 208-211) протягом липня 2014 р. від ПП «Поллукстрейд» надійшло 515,24 тон сої; протягам вересня - 923,46 тон.
Щодо кожної поставки інформація про вантаж, що надійшов, внесена до реєстрів ТТН за ф. № ЗХС-З (т. 2 а.с. 212-251). У формі ЗХС-З відображено, зокрема, наступна інформація: реквізити ТТН, державний номер автомобіля, яким надійшов вантаж, вага вантажу, якісні характеристики сої, що надійшла. 
Позивачем подано до матеріалів справи кількісно-якісний облік зерна (форма №36) за вересень-листопад 2014р. (т. 3 а.с. 33-34, 39-48).
Відомості вказаних документів щодо ваги вантажу, автомобілів, що здійснювали доставку, ТТН, якими оформлено доставку вантажу, співпадають з інформацією, наведеною у супровідних документах на сою.
Господарська операція з ПП «Поллукстрейд» і подальше використання придбаної сої відображені позивачем у бухгалтерському обліку наступним чином: придбання сої та оприбуткування її на склад - Дт рах. 201 та Кт рах.63; переробка сої на готову продукцію (олію соєву, шрот та соєву оболонку) - Дт рах. 23 та Кт рах.201; оприбуткування готової продукції - Дт рах. 26 Кт рах. 23. реалізація готової продукції - Дт рах. 90 Кт рах. 26.
Від придбання у ПП «Поллукстрейд» сої та її подальшої переробки і реалізації виготовленої продукції позивачем одержано валовий прибуток, що підтверджується копіями звіту про закупку сої у ПП «Поллукстрейд» (т.3 а.с.95-96), довідки економічної вигоди господарської операції ПП «Поллукстрейд» (т.2 а.с.270), довідки економічної вигоди за липень та вересень 2014року (т.3 а.с. 22, 23).
В апеляційній скарзі та в акті перевірки (стор. 29) контролюючий орган зазначає, що у видаткових накладних відсутні дані щодо осіб, які підписали первинні документи, разом з цим таке твердження відповідає дійсності лише частково. Так, у кожній видатковій накладній вказано, що з боку позивача її підписано ОСОБА_5 на підставі довіреності на одержання ТМЦ, а з боку постачальника - директором ОСОБА_6 Розшифровка підпису директора постачальника відсутня тільки на трьох видаткових накладних, але враховуючи принцип превалювання сутності над формою, незначне формальне порушення, допущене при складанні цих документів не може бути підставою для заперечення реальності цієї господарської операції, а наявних відомостей у цих документах достатньо для ідентифікації операції, яка відбулася.
Зауваження податкового органу до ТТН спростовуються дослідженням змісту останніх, які графі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » містять відомості, що позивач знаходиться у АДРЕСА_1 ; в графі «Пункт навантаження» вказано назви населених пунктів, у яких відбувалося навантаження; в графі «Пункт розвантаження» вказано м. Глобино, вул. Карла Маркса, 203, тобто фактичне місцезнаходження позивача.
Слід відмітити, що форма ТТН не вимагає ні печатки, ні інших реквізитів перевізника - необхідно вказувати тільки найменування або ПІБ перевізника (в залежності від того, юридична це особа, чи фізична) і прізвище водія. Ці реквізити у ТТН зазначені. Посилання апелянта на відсутність інших реквізитів є безпідставним, оскільки таких реквізитів у ТТН бути не повинно.
Враховуючи, що підставою для одержання позивачем сої від ПП «Поллукстрейд» були видаткові накладні, оскільки саме цими документами і підтверджувався факт поставки товару за договором, відображення в них реквізитів довіреності особи, яка від імені позивача одержувала сою, колегія суддів вважає достатнім для підтвердження одержання позивачем сої.
Беручи до уваги п. 5.5 Договору поставки, укладеного між позивачем і ПП «Поллукстрейд», за яким датою поставки партії товару є дата прийняття товару покупцем, що підтверджується підписом уповноваженого представника покупця у видатковій накладній, посилання на відмінності між датами ТТН і датами видаткових накладних і висновок про те, що вказані неспівпадіння «ставлять під сумнів такі господарські операції» є помилковим.
На підтвердження факту здійснення визначення якості поставленої позивачу сої до суду подано картки аналізу зерна, що складені після визначення якості кожної партії сої, що надійшла від ПП «Поллукстрейд» (т.5 а.с.234-249).
Доводи апелянт про відсутність ПП «Поллукстрейд» за місцем знаходження спростовується даними ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з якими на даний час інформація про підприємство є підтвердженою, а місцем його знаходження є м. Київ, вул. Голосіївська, 9, офіс 24 (т.6 а.с. 101-103). 
Колегія суддів відхиляє посилання на податкову інформацію, яка отримана від Слов`янської ОДПІ ТУ Міндоходів у Донецькій області щодо господарської діяльності ПП «Поллукстрейд» та його контрагентів, які по ланцюгу є постачальниками сої за період червень - липень 2014р., оскільки така податкова інформація складена не щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ПП «Поллукстрейд».
Крім того, податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах стосовно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.
При цьому без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Таким чином, реальність господарської операції з придбання сої у ПП «Полпукстреілщо підтверджено первинними документами, складання яких передбачене чинним законодавством і Договором, а також документами, що засвідчують переміщення сої до виробничого комплексу Позивача, отже, господарська операція з придбання сої мала реальний зміст та економічний ефект.
Надаючи оцінку взаємовідносинам ТОВ "Глобинський переробний завод" з ПСП "Огульчанське", колегія суддів виходить з наступного.
Так, 20.08.2014 між ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець) та ПСП "Огульчанське" (постачальник) укладено договір поставки № 26/08/2014-С від 20.08.2014, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити у власність покупця, який у свою чергу зобов`язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 1 а.с. 231-233/.
Поставка товару (сої) згідно з умовами договору оформлена видатковими накладними /том 2 а.с. 1-21/, податковими накладними /том 1 а.с. 115-131/.
Розрахунки за отриманий товар позивачем підтверджуються відповідними платіжними дорученнями /том 2 а.с. 111-131/.
За умовами пункту 2 додатків №№ 1 - 7 до договору поставки від 20.08.2014, які є невід`ємною частиною договору, сторони домовилися, що поставка товару здійснюється Постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010.
На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних № 809/1 від 08.09.2014, № 909/5 від 09.09.14, № 809/1 від 08.09.14, № 809/1 від 08.09.2014, № 909/1 від 09.09.2014, № 909/3 від 09.09.2014, 090/4 від 09.09.2014, 909/2 від 09.09.2014, № 1787 від 09.09.2014, № 311 від 03.11.2014, № 110 від 01.10.2014, № 1102 від 01.10.2014, № 0310 від 03.10.2014, № 05/10 від 05.10.2014, 0610/1 від 06.10.2014, № 0610/2 від 06.10.2014, № 0710/1 від 07.10.2014, № 0710/2 від 07.10.2014, № 70 від 08.08.2014, № 00101 від 11.10.2014, № 12/1 від 12.10.2014, № 12/2 від 12.10.2014, № 1787 від 12.10.2014, 16/1 від 16.10.2014, № 16/2 від 16.10.2014, № 171 від 17.10.2014, № 172 від 17.10.2014, № 8117 від 17.10.2014, № 1897 від 17.10.2014, № 1737 від 17.10.2014, № 191 від 19.10.2014, № 202 від 20.10.2014, № 201 від 20.10.2014, № 1783 від 30.10.2014, № 291 від 29.10.2014, № 293 від 29.10.2014, № 292 від 29.10.2014, № 294 від 29.10.2014, № 301 від 30.10.2014, № 3012 від 30.10.2014, № 311 від 31.10.2014, № 1781 від 31.10.2014, а також реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 2а.с. 27-110/.
Прибуття на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" автомобілів із соєю від ПСП "Огульчанське" зафіксовано у журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 2 а.с. 69-71/. 
Стосовно доводів контролюючого органу щодо відсутності у податкових накладних від 08.10.2014 №17/2, від 30.10.2014 №41/2, від 03.140.2014 №7/2, від 05.10.2014 №9/2, від 17.10.2014 №30/2від 16.02.2014 №28/2, від 07.10.2014 №15/2, від 01.10.2014 №3/2, від 06.10.2014 №12/2, від 20.10.2014 №36.2, від 14.10.2014 №21/2, від 31.10.2014 №43/2, від 19.10.2014 №40/2, від 03.11.2014 №3/2, від 08.09.2014 №10/2, від 10.09.2014 №17/2, від 09.02.2014 №15/2 виписаних ПСП "Огульчанське" підпису особи, що їх склала та печатки контрагента позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами господарських операцій з ПСП "Огульчанське" останнім було складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні частина яких складена в паперовому вигляді, тому містить підпис та печатку контрагента, проте, частина податкових накладних складена в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису та також зареєстрована в ЄРПН.
Колегія суддів звертає увагу на те, що всі вищенаведені податкові накладні, які виписані ПСП "Огульчанське" прийняті податковим органом та зареєстровані в ЄРПН, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру податкових накладних, які містяться в матеріалах справи.
Крім того, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Водночас зауваження контролюючого органу щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки відсутні.
Дослідивши копії податкових накладних, колегією суддів встановлено, що їх оформлено відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Посилання контролюючого органу, як на підставу для винесенні спірного податкового повідомлення-рілшення, на ненадання до перевірки сертифікатів якості, паспортів виробника, посвідчення якості є безпідставним, оскільки наявність таких документів ні договором, ні законодавством не передбачена. Пункт 4.3 Договору, на який вказує при цьому апелянт, містить виключно вимоги до якості сої і не передбачає надання постачальником документів, що посвідчують якість.
Необхідною умовою для включення до податкового кредиту сум ПДВ є також наявність ділової мети у діях платника податку, а саме: продажу придбаного товару не нижче ціни придбання, придбання послуг, використання яких має позитивний вплив на результати господарської діяльності платника податку, тобто здійснення господарської діяльності, яка направлена на реальне отримання платником податків економічної вигоди від здійснених ним господарських операцій.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є виробничим підприємством, що займається переробкою сої, а продукція комплексу з переробки сої сертифікована УкрСЕПРО, що підтверджується сертифікатами відповідності на шрот соєвий та олію соєву від 31.01.2014 /том 3 а.с. 15-16/.
Основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є, зокрема: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Позивач є власником комплексу по переробці сої, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.06.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22756207 /том 3 а.с. 161-163/.
Згідно з Витягом до складу комплексу з переробки сої, зокрема входять: вагова, виробнича лабораторія, авторозгрузка, зерноприймальний і зернонакопичувальний пункт, зерносховище, підготовчий і екстракційний цехи, будівля очисних споруд тощо.
Наведені у Витязі складові комплексу з переробки сої введені в дію, атестовані та безпосередньо пов`язані з вказаними видами діяльності позивача і використовуються ним для виробництва продукції, сировиною для якої є соя.
З матеріалів справи та наданих у ході розгляду даної справи пояснень судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що соя придбавалася позивачем у вищевказаних контрагентів з метою використання у своїй господарській діяльності, а саме: виготовлення соєвої олії з отриманням побічного продукту – шроту соєвого, які в подальшому реалізовувались іншим суб`єктам господарської діяльності, що підтверджується наявними у справі копіями договорів, видаткових накладних щодо поставки товарів, довіреностями на одержання товарно-матеріальних цінностей, оборотно-сальдовими відомостями /том 3 а.с. 174-248, том 4 а.с. 1-252, том 5 а.с. 1-113/.
Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції колегія суддів, що позивач має власну виробничу лабораторію, атестовану на проведення вимірювань, у тому числі насіння сої, призначеного для використання на продовольчі, кормові та технічні цілі, що підтверджується рішенням Кременчуцької філії Державного підприємства "Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації" від 24.03.2014 № 05-6-19/532 про атестацію лабораторії, свідоцтвом про атестацію виробничої лабораторії від 30.12.2013 № 0502 КФ, виданого 30.12.2013 та чинного до 29.12.2016 /том 3 а.с. 1-2/, паспортом виробничої лабораторії /том 7 а.с. 1-60/.
ТОВ "Глобинський переробний завод" 24.12.2013 затверджено Положення про виробничу лабораторію /том 3 а.с. 3-14/.
Зазначеною виробничою лабораторією здійснено аналіз якості сої, придбаної у ПП "Компанія "Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", що підтверджується, зокрема реєстрами ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку, картками аналізу зерна /том 5 а.с. 234-249, том 6 а.с. 1-96/.
Крім того, відповідно до пункту 5.6 договорів поставки, укладених з ПП "Компанія "Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", приймання сої за якістю здійснюється на підставі висновку акредитованої лабораторії покупця, тобто ТОВ "Глобинський переробний завод".
Також колегія суддів зазначає, що сертифікати якості придбаного товару, не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, а лише свідчать про якість товару та не є обов`язковими при формуванні платником податку витрат та податкових зобов`язань, податкового кредиту з податку на додану вартість. Відсутність таких документів не позбавляє позивача права на формування податкового кредиту за наявності належно оформленої податкової накладної, виданої покупцю продавцем товару.
Аналогічні висновки викладені  у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 810/1068/16.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставними посилання контролюючого органу щодо не надання позивачем під час перевірки документів, які підтверджують якість та походження товару.
Щодо посилання відповідача на недоліки у товарно-транспортних накладних, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна – єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.
Підпунктом 11.1 пункту 11 Правил № 363 визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.
Згідно із пунктом 11.4 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). 
Аналіз наведених положень свідчить, що оформлення товарно-транспортних накладних у відповідній кількості примірників здійснюється саме замовником (вантажовідправником).
Беручи до уваги те, що замовниками перевезення та вантажовідправниками товару виступали контрагенти позивача, якими і виписувалися товарно-транспортні накладні, ТОВ "Глобинський переробний завод" не може нести відповідальність за недоліки заповнення таких товарно-транспортних накладних.
Доводи податкового органу щодо недоліків товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарських операцій, є безпідставними, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому. В межах спірних правовідносин податковий кредит по факту придбання послуг перевезення позивачем не формувався, що обумовлює безпідставність доводів податкового органу в частині вимог до товарно-транспортних накладних взагалі.
Вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 803/1712/13-а.
Щодо посилання податкового органу на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі № 527/7/17, колегія суддів зазначає наступне.
Так, вказаним вироком Глобинського районного суду Полтавської області затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28.12.2016 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32016170090000024 між прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Харківської області Гаврильченком А.С. та підозрюваним ОСОБА_2 в присутності захисника – адвоката Радченко С.О. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами першою та четвертою статті 358 Кримінального кодексу України за фактом проведення ОСОБА_2 посередницької діяльність з приводу купівлі-продажу сільськогосподарської продукції за готівкові кошти у населення на території Полтавської області, та поставки її на адресу юридичної особи - ТОВ «Глобинський переробний завод» (тобто позивачеві). Одним із підприємств із допомогою яких вказана особа здійснювала постачання товару ТОВ «Глобинський переробний завод» за висновками суду було ПСП «Огульчанське».
При цьому, Глобинський районний суд Полтавської області не встановлював форму вини засудженого та не надавав оцінку кримінальному провадженню по суті справи, а затвердив мирову угоду у підготовчому провадженні кримінального провадження.
Як вбачається зі змісту вказаного Вироку суду, судом встановлено факт постачання на територію позивача сої, при цьому відсутній висновок про нереальність (товарність) господарських операцій позивача з ПСП «Огульчанське». Тобто, за товарно-транспортними накладними, якими супроводжувалось транспортування сої від ПСП «Огульчанське» позивачеві відбувався рух активів (товару) і операція сама по собі не була безтоварною.
Крім цього, операції з перевезення товару не регулювались договором, укладеного між позивачем та ПСП «Огульчанське» поставки сої, за умовами якого постачання сої здійснювалось ПСП «Огульчанське» за власний рахунок до місця призначення - ТОВ «Глобинський переробний завод»: Полтавська обл., Глобинський р-н, м. Глобине, вул. К. Маркса, 203). Тобто, доставка товару на територію позивача здійснювалась перевізниками, які залучалися саме постачальником - ПСП «Огульчанське» (за його вибором), без участі позивача у виборі перевізника та відповідно у оформленні ТТН, а тому не міг бути причетний до їх складення, оскільки значився у них лише як вантажоотримувач.
Крім того, як з`ясовано колегією суддів, про наявність кримінального провадження та вказаний вирок відносно ОСОБА_2 позивачеві стало відомо вже після його винесення судом, і в якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні позивач не визнавався.
Враховуючи, що позивач не брав участі як до організації перевезення так і до оформлення зазначених документів, то сприймав надані під час поставки товару на територію Позивача ТТН, як дійсні та такі, що складені на виконання умов правочину перевезення, укладеного ПСП «Огульчанське» з перевізником.  
Колегія суддів зауважує, що встановлені у вироку Глобинського районного суду Полтавської області обставини не містять інформації щодо отримання від ТОВ «Глобинський переробний завод» ОСОБА_2 грошових коштів у готівковій формі або у безготівковій формі на власні розрахункові рахунки, відмінні від рахунків ПСП «Огульчанське», проте у самому вироку зазначено, що підроблені документи ОСОБА_2 надав водіям-перевізникам та іншим посередникам для підтвердження обставин транспортування, здачі сої та які стали підставою для проведення оплати у безготівковій формі по банківським реквізитам, зокрема, ПСП «Огульчанське». Тобто, за отриманий по підробленим накладним товар, позивач сплатив грошові кошти саме на адресу свого контрагента - ПСП «Огульчанське», а не позивача по справі.
Також колегією суддів встановлено, що на сторінці 23 акту перевірки міститься висновок податкового органу про те, що розрахунки між позивачем та ПСП "Огульчанське" проведено в повному обсязі, заборгованість відсутня. При цьому, в акті перевірки не відображено відомостей про те, що на адресу позивача було поставлено товар від ПСП «Огульчанське» (в тому числі по підробленим товарно-транспортним накладним), у більшій кількості ніж, за такий товар сплачено.
Водночас суд зазначає, що у вироку не вказано, що позивач своїми неправомірними діями сприяв вчиненню вказаного кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 , яку користь отримав ОСОБА_2 та які наслідки для позивача мало вчинене ОСОБА_2 кримінального правопорушення.
Також, як наведено вище, факт здачі сої на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджено, крім ТТН іншими наданими позивачем до суду першої інстанції документами, зокрема видатковими накладними /том 2 а.с. 1-21/, податковими накладними /том 1 а.с. 115-131/, відповідними платіжними дорученнями /том 2 а.с. 111-131/, прибуття на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" автомобілів із соєю від ПСП "Огульчанське" зафіксовано у журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 2 а.с. 69-71/.
Отже, наявність вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі № 527/7/17 не свідчить, що операції між позивачем та ПСП "Огульчанське" були не реальними (безготівковими) і що з боку позивача по договору поставки дії вчинились не добросовісно та він був обізнаний про обставини встановлені вироком.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що вказаний вирок не може вважатися належним доказом з огляду на таке.
Колегія суддів враховує правовий Верховного Суду, викладений у постанові від 08 листопада 2018 року по справі № 826/15028/17, про те, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій із урахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегією суддів встановлено, що вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі № 527/7/17 набрав законної сили 24.02.2017, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Отже, ані на час проведення перевірки ані на дату винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 30.07.2015 №897/16-03-22-02-12/30547403, ані первинного розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанції вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі № 527/7/17 не існувало, відповідно такий вирок не був отриманий відповідачем та покладений в основу спірного податкового повідомлення-рішення.
Щодо посилання податкового органу на протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 09.09.2014 у межах кримінального провадження № 320142200000000160 /т. 5 а.с. 228-231/, колегія суддів зазначає про таке.
В акті перевірки контролюючим органом вказано, що договір поставки № 26/08/2014-С від 20.08.2014 та первинні документи ПСП "Огульчанське" підписані директором ОСОБА_1 , проте, останній згідно з протоколом допиту свідка від 09.09.2014 заперечує свою участь у фінансово – господарській діяльності підприємства.
Разом з тим, слід зазначити, що сам факт порушення кримінальної справи чи наявність обвинувальних вироків щодо посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Також колегією суддів проаналізовані дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з якими підписантом відповідно до статуту з 05.03.2014 по теперішній час зазначено – ОСОБА_1 . Таким чином, відомостями з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено факт того, що особою, яка мала право на підписання договорів та первинних документів від імені ПСП "Огульчанське" в період взаємовідносин з позивачем та по теперішній час є ОСОБА_1 , який і вказаний підписантом всіх необхідних договірних та первинних документів від імені контрагента.
На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом - ПСП "Огульчанське" та станом на дату розгляду справи, останні зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також є платниками податку на додану вартість, а одним із видів діяльності зазначеного контрагента визначено – вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний).
Отже, з огляду на те, що станом на дату розгляду справи в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено зміни щодо підписанта від імені ПСП "Огульчанське", суд критично оцінює заперечення ОСОБА_1 про участь у фінансово – господарській діяльності ПСП "Огульчанське", викладені у протоколі допиту свідка.
Також, колегія суддів враховує отриману з матеріалів адміністративної справи №820/4816/16 копію нотаріальної завіреної заяви гр. ОСОБА_1 , який у цій заяві заявив, що пояснення, дані ним на допиті в рамках кримінального провадження № 320142200000000160 від 08.08.2014 (допит провів старший слідчий другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Міндоходів у Харківській області старший лейтенант податкової міліції ОСОБА_7 ), відображені в протоколі допиту дані за відсутності адвоката, всупереч його волі та під тиском, у зв`язку з чим просив вважати протокол допиту недійсним. Зазначив що він був директором ПСП «Огульчанське» (код за ЄДРПОУ 30486854) і, діючи на підставі статуту, підписував документи, що стосуються здійснення господарської діяльності.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі по тексту -КПК України).
У частині першій статті 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не можуть вважатись належними доказами в адміністративному судочинстві.
Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Колегія суддів зазначає, що ані на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, ані станом на час розгляду даної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, вирок щодо посадової особи ПСП «Огульчанське» ОСОБА_1 відсутній, що підтверджується представником відповідача у поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції.
Факт порушення кримінального провадження відносно контрагентів позивача та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках таких провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом.
Тотожні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.07.2020 по справі № 2040/7658/18, від 17 липня 2020 року по справі № 826/11107/17.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наданими доказами ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджено реальність господарських операцій з ПСП "Огульчанське".
Доводи відповідача, які ґрунтуються на податковій інформації, наявній у податковому органі, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).
Порушення платником податку – постачальником чи виконавцем робіт податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.
Крім того, за правовим висновком Верховного Суду України, викладеному в постановах, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 2а-5883/12/2670.
Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").
Відповідачем не надано жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.
З огляду на встановлені обставини у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про правомірність віднесення позивачем сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 2395395,6 грн по реальним (товарним) господарським операціям з вищевказаними контрагентами, які повністю підтверджені відповідними первинними документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб`єкта  владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач правомірність винесення податкового повідомлення-рішення від 21.08.2015 № 0004682202/116 про збільшення грошового зобов`язання за платежем по податку на додану вартість належним чином не довів.
За таких обставин, факти вказаних в акті перевірки від 30.07.2015 №897/16-03-22-02-12/30547403 щодо встановлення порушень позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті у бюджет на загальну суму 2395395,6 грн, слід вважати недоведеними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.08.2015 № 0004682202/116 таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач, приймаючи його, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2020  по справі № 816/62/16 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  21.10.2020.