ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 560/2398/19
провадження № К/9901/10677/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Берназюка Я.О., Стародуба О.П., 

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.11.2019 (головуючий суддя Ковальчук О.К.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 (колегія суддів у складі головуючого суддів Ватаманюка Р.В., суддів Полотнянка      Ю.П., Драчука Т.О.)
у справі № 560/2398/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просив:
визнати протиправною відмову відповідача щодо переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця;
зобов`язати відповідача призначити з 01.03.2019 пенсію державного службовця відповідно до частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 60 % від заробітку відповідно до довідок від 24.06.2019 № 21023/05 та № 21024/05;
зобов`язати відповідача з 01.03.2019 здійснювати нарахування і виплату пенсії державного службовця відповідно до частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 60 % від заробітку відповідно до довідок від 24.06.2019 №       21023/05, № 21024/05.
2. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.11.2019 (з урахуванням ухвали про виправлення описки), яке було залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020, позов ОСОБА_1 задоволено повністю:
визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 2-ї групи відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", оформлену листом № 7350/03 від 13.03.2019 року.
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІ з 01.03.2019 в розмірі 60 % суми заробітної плати зазначеної в довідках від 24.06.2019 № 21023/05, №21024/05.
3. У поданій касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 28.01.2016 ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності 2 групи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
5. Відповідно до наказу від 27.02.2018 №15-ос позивач звільнений з посади заступника начальника адміністративно-господарського відділу Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на підставі статті 83 Закону України "Про державну службу".
6. 01.03.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності у відповідності до      статті 37 Закону України "Про державну службу".
7. 13.03.2019 листом №7350/03 відповідач відмовив в призначенні пенсії оскільки призначення пенсії по інвалідності державним службовцям Законом України "Про державну службу" не передбачено. Вказав, що станом на 01.05.2016 тривалість стажу на посадах державної служби 8 років 8 місяців. До спеціального стажу для визначення права на пенсію за нормами      закону України "Про державну службу"      не враховані період роботи в органах місцевого самоврядування з 02.10.2001 по 24.09.2004 на посадах головного спеціаліста та начальника відділу у справах захисту прав споживачів Кам`янець-Подільського міськвиконкому та строкової військової служби з 08.06.1984 по 11.05.1986.
8. Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Задовольняючи позов , суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що:
а) час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Тому, відповідач протиправно не врахував позивачу до стажу державної служби період проходження строкової військової служби з 08.06.1984 по 11.05.1986;
б) посади, на яких позивач перебував в органах місцевого самоврядування в період роботи з 02.10.2001 по 24.09.2004, відносяться до категорій, визначених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (чинного на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування), а тому, стаж позивача на цих посадах включається до стажу держаної служби.
10. З урахуванням викладеного, на переконання судів попередніх інстанцій, стаж державної служби позивача складає понад 10 років і дає йому право на призначення пенсії по інвалідності згідно із статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІ.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. У своїй касаційній скарзі відповідач наголошує, що суди дійшли хибних висновків стосовно того, що проходження строкової військової служби і час роботи позивача в органах місцевого самоврядування в період з 02.10.2001 по 24.09.2004 враховуються до його стажу державної служби.
12. Окремо зазначає, що обставини цієї справи є відмінними від зразкової справи №822/524/18 (справа щодо права осіб на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІ після втрати чинності зазначеним законом) в частині стажу державної служби позивача та його віку.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
14. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).
15. Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
16. Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
17. Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
18. Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XIІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
19. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
20. Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).
21. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).
22. Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим      Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.
23. Щодо аргументів відповідача, що позивач не досяг віку, з яким п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII пов`язують наявність у осіб права на пенсію державного службовця, колегія суддів зазначає таке.
24. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 (справа №822/524/18) суд на підставі аналізу зазначених вище норм законодавства зазначив, що законодавство не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.
25. Враховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розповсюдження на людей з інвалідністю вимог п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII щодо віку є помилковим.
26. Щодо твердження відповідача про те, що проходження строкової військової служби і час роботи позивача в органах місцевого самоврядування в період з 02.10.2001 по 24.09.2004 не враховуються до його стажу державної служби, колегія суддів зазначає таке.
27. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
28. Так, у постанові від 01.04.2020 (справа №607/9429/17) Верховний Суд дійшов таких висновків:
«Статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"
Згідно із пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Отже, період проходження ОСОБА-1 військової служби (11 місяців 13 днів) та період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді заступника міського голови м. Тернополя (2 роки 6 місяців 5 днів) зараховується до стажу державної служби».
29. Правовідносини у справі №607/9429/17 цілком тотожні цій справі. Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.
30. Також, колегія суддів звертає увагу, що всі доводи заявника касаційної скарги дублюють позицію відповідача, викладену в запереченнях на позов та в апеляційній скарзі.
31. Всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.
32. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
33. Відповідно до статті 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
34. Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
35. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом
36. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
37. Враховуючи наведене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
38. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 350, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.11.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі № 560/2398/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    Я.О. Берназюк
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб