УХВАЛА

11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 280/2619/19
адміністративне провадження № К/9901/29405/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), за участю третьої особи - Головне територіальне управління юстиції в Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 15 січня 2019 року, оформлене протоколом №78/01/19 щодо притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28 січня 2019    року №228/7 «Про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження".
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), яке оформлено протоколом від 15 січня 2019 року №78/01/19, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 28 січня 2019 року №228/7 «Про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження».
12 листопада 2020 року Міністерства юстиції України вчетверте подало касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в позові.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 1291    Конституції України, статті 115, частини першої статті 45    Господарського процесуального кодексу України, частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у подібних правовідносинах, проте одночасно Міністерство юстиції України послалося на невідповідність висновків судів висновкам Верховного Суду, висловленим у справах №    927/1191/14, 904/5948/16.
Разом з тим, згідно з інформацією автоматизованої системи документообігу та визначення складу суду у Верховному Суді, заявник тричі звертався до Верховного Суду із касаційними скаргами, в яких зазначав аналогічні підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку і які ухвалами Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 30 липня 2020 року, від 09 вересня 2020 року та від 13 жовтня 2020 року повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Водночас в ухвалі від 13 жовтня 2020 року Верховний Суд зазначив, що правовідносини у справах №927/1191/14 та № 904/5948/16, на висновки Верховного Суду в яких послався заявник, не є подібними до спірних правовідносин, оскільки у цих справах суди попередніх інстанцій при розгляді звіту ліквідатора та змісту ліквідаційного балансу боржника з`ясовували факт вжиття ліквідатором у ліквідаційній процедурі усіх, передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на пошук, виявлення, повернення майна банкрута та формування ліквідаційної маси боржника, з огляду на те, що затвердження господарським судом звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є завершальним етапом процедури ліквідації та є підставою для припинення провадження у справі про банкрутство. 
Натомість, у цій справі предметом спору є дотримання відповідачем процедури притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності та встановлення у його діях складу дисциплінарного проступку, що став підставою для прийняття Міністерством юстиції України відповідного рішення про накладення на нього стягнення у вигляді попередження. 
Крім того, із змісту касаційної скарги вбачається, що заявник вчетверте зазначаючи підстави, які перевірені та неодноразово відхилені Верховним Судом, наводить аргументи, що ґрунтуються на переоцінці доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та  апеляційної інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Разом з тим, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Міністерством юстиції України вчетверте не викладено передбачених цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення у касаційному порядку, у формі визначеній частиною четвертою статті 328 КАС України.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Верховний Суд зауважує, що заявник вже вчетверте звертається до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, зміст якої є практично ідентичним попереднім, які були повернуті Верховним Судом на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, що свідчить про формальність дій відповідача під час реалізації ним права оскаржити судове рішення, так як Міністерство юстиції України, користуючись правом на повторне звернення, не усувало попередніх недоліків скарг, про які Верховний Суд неодноразово зазначав йому у своїх ухвалах, що свідчить про намір суб`єкта владних повноважень, без урахування вимог норм КАС України, на виконанні яких наполягав Верховний Суд, домогтися перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення.
Тому, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, відсутні підстави для вирішення питання щодо поновлення пропущеного процесуального  строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), за участю третьої особи - Головне територіальне управління юстиції в Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування рішень повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.  
Суддя                                                                                                      О.В. Кашпур