УХВАЛА

20 жовтня 2020 року 
Київ
справа №420/4125/19
адміністративне провадження №К/9901/24923/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                    Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020, протокольну ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 у справі №420/4125/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У 2019 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач) в якому просив:
- визнати протиправним рішення відповідача від 23.02.2019 № 951380839853 по перерахунку/осучасненню пенсії з 01.03.2019, за нормою частини першої  статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, оскільки такий перерахунок за частиною першою  статті 27 Закону № 1058-IV  судовим рішенням у справі № 1527/9112/12 було визнано незаконним та резолютивною частиною цього рішення було зобов`язано виконати розрахунок за нормою частин другої та третьої  статті 27 цього Закону;
- зобов`язати відповідача виконати належний перерахунок/осучаснення розміру пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, згідно частин другої та третьої  статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням середньомісячної заробітної плати в Україні у розмірі 4  404,35 грн з 01.03.2019 та сплатити різницю між сплаченим та перерахованим розмірами пенсії.
Протокольною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 відмовлено у прийнятті заяви представника позивача про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 10.02.2020, з підстав недотримання представником позивача вимог  статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), оскільки вказану заяву по суті подано на стадії судового розгляду справи, та вказаною заявою про уточнення позовних вимог заявлено нову позовну вимогу про визнання протиправним рішення відповідача від 02.01.2020 №23 (новий предмет спору) та на її обґрунтування наведено інші підстави позову, та повернуто її представнику позивача. Разом з цим, представнику позивача судом роз`яснено, що позивач не позбавлений права звернутися з окремою позовною заявою щодо оскарження рішення відповідача від 02.01.2020 №23.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2020 касаційну скаргу позивача повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
30.09.2020 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 26.09.2020, у якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020, протокольну ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що вона не відповідає вимогам КАС України, з огляду на наступне.
Скаржник у касаційній скарзі, серед іншого, просить скасувати протокольну ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020.
Водночас зі змісту постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 судом апеляційної інстанції перевірено на відповідність вимогам закону протокольна ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 та вирішено, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у прийнятті заявленого уточнення позовних вимог, як такого, що поданий на стадії судового розгляду та роз`яснено позивачеві його право на звернення до суду з окремою позовною заявою щодо оскарження рішення відповідача від 02.01.2020 №23.
Статтею 129 Конституції України  передбачено, що до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно з частиною першою  статті 13 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною другою  статті 328 КАС України  встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Зокрема в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої  статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Виходячи з того, що частина друга  статті 328 КАС України  містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскаржувана протокольна ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, а також постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду касаційному оскарженню не підлягають.
За правилами пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Щодо вимог касаційної скарги про оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої  статті 328 КАС України  встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою  статті 328 КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Водночас касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, зазначене не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої  статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до  КАС України, внесених  Законом України від 15.01.2020 №460-IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційну скаргу в частині оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 необхідно повернути особі, що її подала.
Верховний Суд наголошує, що відповідно до  статті 44 КАС України  учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених  КАС України  підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Керуючись статтями  328,  330,  332 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження протокольної ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 в частині перегляду протокольної ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі №420/4125/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії. 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 в частині перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 у справі №420/4125/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                 С.М. Чиркін 

Судді:                                                                                           В.М. Бевзенко

                                                                                                    В.М. Шарапа