Ухвала
 
16 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/36264/18
провадження № 61-16282ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Національної академії прокуратури України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним наказ Національної академії прокуратури України                             від 03 вересня 2018 року № 542-к та поновити його на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України                          з 03 вересня 2018 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2018 року та моральну шкоду в розмірі                   100 000 грн.
 
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 09 жовтня 2019 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним наказ Національної академії прокуратури України від 03 вересня 2018 року № 542-к. Поновив ОСОБА_1 на посаді заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України з 03 вересня 2018 року. Стягнув з Національної академії прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі                440 244,40 грн (суму зазначено без відрахування податків і зборів). Допустив рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного заробітку до негайного виконання. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Київський апеляційний суд постановою від 28 вересня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від  09 жовтня 2019 року змінив в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та дати, з якої він поновлюється на роботі. Стягнув з Національної академії прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 438 608,32 грн за період                          з 04 вересня 2018 року до 09 жовтня 2019 року (суму зазначено без відрахування податків і зборів). Поновив ОСОБА_1 на посаді  заступника директора Науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури з 04 вересня 2018 року. Змінив розподіл судових витрат у справі. Вирішив питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін. 
 
02 листопада 2020 року Національна академія прокуратури України подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року поновлено Національній академії прокуратури України строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року. Відмовлено Національній академії прокуратури України в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - заявнику слід було надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи та документ про сплату судового збору, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 030630566931 заявник отримав вказану ухвалу 02 грудня 2020 року.
 
На виконання вимог ухвали Національною академією прокуратури України подано до Верховного Суду квитанцію про сплату судового збору та уточнену редакцію касаційної скарги, в якій заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
В уточненій касаційній скарзі Національна академія прокуратура України, від імені якої діє адвокат Долич О. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 393 ЦПК України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
У відведений судом строк та станом на 16 грудня 2020 року вимоги ухвали заявником не виконано, недоліки касаційної скарги не усунуто, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому наявні підстави для її повернення заявнику.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Національної академії прокуратури України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев