Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 295/8336/19
провадження № 51-5180ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання
у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 10 квітня по 7 червня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Постановлено вирок Новоград-Волинського районного суду Житомирської області
від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.
Також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 20 липня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на зазначене рішення місцевого суду залишив без задоволення, а оскаржуваний вирок районного суду від 10 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість, на підставі цього просить скасувати вирок місцевого суду  і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону, посилаючись у касаційній скарзі на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, захисник не навів обґрунтування доводу про незаконність вироку місцевого суду відповідно до
ст. 414 КПК. Не зазначив, в чому конкретно полягає несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК
із урахуванням положень ст. 65 цього Кодексу та чому таке покарання, на думку захисника, не сприятиме виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових правопорушень та який більш м`який вид покарання, в яких межах і чому сприятиме такій меті.
Фактично захисник зазначає про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність (при цьому зі змісту касаційної скарги
не зрозуміло про незастосування яких положень: ст. 69 чи ст. 75 КК наголошує скаржник).
Касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду, а також вимог стосовно цього судового рішення.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень
ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду
м. Житомира від 10 грудня 2019 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду
від 20 липня 2020 року щодо  ОСОБА_5  залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                           ОСОБА_3