Єдиний унікальний номер 233/2589/20 
Номер провадження 22-ц/804/3104/20        

П О С Т А Н О В А
                             І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И                            

04 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Канурної О.Д., Папоян В.В.,   
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
представника відповідача Задоєнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 в режимі відеоконференції через Донецький апеляційний суд (м. Маріуполь)  цивільну справу № 233/2589/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року (суддя першої інстанції Мартишева Т.О.),-

В С Т А Н О В И В :

  У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області), Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, який  обґрунтований тим, що 07 березня 2020 року відносно нього інспектором СРПП Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Айдиновим С.З.о. була винесена постанова серії БАА № 240408 про накладення адміністративного стягнення, якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ст. 36 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року у справі за його позовом вищевказану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, відповідно до норм чинного законодавства скаргу на вказану вище постанову ним було подано до суду протягом десяти днів з дня її винесення, а саме 16 березня 2020 року. 17 березня 2020 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області відкрито провадження у справі № 233/1406/20 за його адміністративним позовом. 21 березня 2020 року відповідача у справі інспектора СРПП Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. повідомлено про відкриття провадження у справі з наданням копії ухвали та пакету документів поштовим відправленням від 19 березня 2020 року з рекомендованим повідомленням. Не зважаючи на викладене, листом № 7192/204/06-2020 від 25 березня 2020 року Костянтинівським відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області для примусового виконання було направлено постанову серії БАА № 240408 від 07 березня 2020 року (отримана ДВС 03 квітня 2020 року вх. № 2717-1106), за якою державним виконавцем Приходько М.І. 06 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження (ВП № 61723691), яке було закрите лише 15 травня 2020 року. 
Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення була направлена до примусового виконання у порушення вимог діючого законодавства, тим самим працівниками поліції відносно нього були вчинені протиправні дії. Зазначає, що сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та/або скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у зв`язку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, є підставою для відшкодування моральної шкоди та вказує на неправомірність дій посадових осіб чи службових осіб органів державної влади. Посилається, що змушений був у шоковому та стресовому стані доводити свою невинуватість та законослухняність перед поліцейським ОСОБА_2 , а у подальшому ще доводити свою невинуватість у суді, витрачаючи значний обсяг свого часу та перебуваючи у стані постійної напруги та стресу. Всі ці обставини завдали позивачеві велику моральну шкоду, яка виразилася у протиправній поведінці з боку патрульного поліцейського під час зупинки та складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Сильні душевні хвилювання були підсилені тією обставиною, що у нього від нервового стресу загострилися захворювання, отримані під час проходження військової служби та бойових дій у Афганістані. 
Крім того, позивачу довелося докласти додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки його звичний розпорядок було потрібно підлаштовувати під розклад судових засідань. Виконавче провадження було закрите лише через 1,5 місяці, що додатково збільшило його хвилювання та стрес. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 4 800 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 4723,00/ 25 днів х 31 день = 4800,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року складає 4723,00 грн. на місяць), (кількість днів оскарження постанови – 31). 
На підставі викладеного просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 4800 грн. 00 коп.    
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.  
Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.  
  Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року за його адміністративним позовом до інспектора СРПП Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о., яке на час розгляду даної справи не набуло законної сили, а набуло законної сили 06 серпня 2020 року вже після ухвалення оскаржуваного рішення.  Тобто, судом проігноровано та не взято до уваги важливий доказ у справі. Набуття законної сили рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року у справі за його адміністративним позовом є новою обставиною та доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці. Судом проігноровано та не взято до уваги ту обставину, що на час направлення Костянтинівським відділенням поліції  Бахмутського відділу поліції  ГУНП в Донецькій області для виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 на адресу органу виконавчої служби 25 березня 2020 року, розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 про скасування даної постанови не було завершено.  
Крім того, посилаючись на висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, скаржник наголошує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Зазначене також не було враховано судом першої інстанції.
  У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ГУНП в Донецькій області посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 залишити без змін. 
  Відповідачем Державною казначейською службою України письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача на час розгляду справи не наданий.
  Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
  В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
  Судову  повістку - повідомлення про розгляд справи 04 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 отримав 19 жовтня 2020 року,   відповідач Державна казначейська служба України - 19 жовтня 2020 року  (а.с. 135,  137).   
  Про причини неявки у судове засідання 04 листопада 2020 року указані учасники справи не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
  Апеляційний  суд  вважає  можливим  розглянути  справу у відсутність позивача ОСОБА_1 та  представника відповідача Державної казначейської служби України, явка  яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
  Представник відповідача ГУНП в Донецькій області Задоєнко О.В. в судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги позивача заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
  Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не доведені в ході судового розгляду. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року у справі № 233/1406/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. на час розгляду судом даної справи не набрало законної сили у встановленому законом порядку. 
  Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за нормою ст. 1174 ЦК України, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Правомірність дій чи бездіяльності службових осіб відповідача не є предметом спору у даній цивільній справі, тому суд зауважив, що, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, не може робити висновків щодо неправомірності  чи протиправності дій або бездіяльності органів державної влади стосовно провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Позивач не довів, що діями відповідачів  йому було заподіяно моральної шкоди, не довів протиправності діянь відповідачів та наявності причинного зв`язку між  шкодою і протиправними діями відповідачів. 
На час направлення Костянтинівським відділенням поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області для виконання постанови відносно ОСОБА_1 на адресу органу виконавчої служби, розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 про скасування вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення судом не завершено, як на момент відкриття виконавчого провадження так і на час розгляду даної цивільної справи рішення не набрало законної сили у встановленому законом порядку.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд в цілому погоджується з таким висновком суду.
Матеріалами справи встановлено, що постановою серії БАА № 240408 від 07 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126, ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп., у зв`язку із тим, що 07 березня 2020 року о 12 год. 05 хв. в м. Костянтинівка на бульварі Космонавтів біля будинку 2 водій, керуючи транспортним засобом Сhevrolet Сruze, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку у другому ряді, чим порушив п. 15.4 Правил дорожнього руху України. Під час складання і розгляду справи не пред`явив до перевірки посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України (а.с. 16).
Вказану постанову позивачем у справі було оскаржено до суду. 
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, роздруківки трекінга поштового відправлення з сайту Укрпошти судову повістку про розгляд справи про скасування постанови вручено відповідачу 21 березня 2020 року (а.с. 12-14).
25 березня 2020 року листом за № 7192/204/06-2020 за підписом начальника Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області постанову у справі про адміністративне правопорушення для стягнення з ОСОБА_1 штрафу було направлено на адресу Костянтинівського МР ВДВС Головного територіального управління юстиції Донецької області для виконання (а.с. 15).
Постановою головного державного виконавця від 06 квітня 2020 року за вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення про стягнення штрафу з ОСОБА_1 відкрите виконавче провадження № 61723691 (а.с. 17), яке було закінчено постановою від 15 травня 2020 року, підстава – скасовано постанову за рішенням суду (а.с. 18). 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року у справі № 233/1406/20, адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, визнання дій незаконними - задоволено частково.  Скасовано  постанову  про накладення  адміністративного стягнення  по  справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,  якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст.126, ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.  Закрито  справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст.126, ст. 36  КУпАП. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено (а.с. 84-87). Копія вказаного рішення засвідчена 31 липня 2020 року. На час засвідчення рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року вказане рішення не набуло законної сили. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, дійсно може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому позивач посилається на наявність рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року у справі № 233/1406/20, яким скасовано постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.  
З огляду на вищезазначені норми законодавства суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1174 ЦК України.
Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Матеріалами справи встановлено, що 06 квітня 2020 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області у справі № 233/1406/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Айдинова С.З.о. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ухвалено рішення, яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп., винесену інспектором СРПП Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Айдиновим С.З.о., провадження у справі закрито.
Враховуючи положення п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»  № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, в чинній редакції, що діє з 17 липня 2020 року, вищевказане рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/1406/20, за відсутності поданої апеляційної скарги мало набути законної сили 06 серпня 2020 року.
В апеляційній скарзі позивачем не заперечується той факт, що на час розгляду  справи та ухвалення судом оскаржуваного судового рішення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2020 року не набуло законної сили. 
Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, суть якого відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суд зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи.
Оскільки рішення суду в справі № 233/1406/20 від 06 квітня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваного судового рішення не набуло законної сили, обставини, встановлені вказаним рішенням, обґрунтовано не були прийняті судом на час ухвалення оскаржуваного рішення, тобто станом на 03 серпня 2020 року.    
Таким чином, посилання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що судом  безпідставно проігноровано та не взято до уваги важливий доказ, а саме рішення Костянтинівського міськрайонного суду  від 06 квітня 2020 року у справі № 233/1406/20, яким закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ст. 36КУпАП, не ґрунтується на законі. 
Крім того, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку. 
Із наданої позивачем Виписки № 43 з медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 76), вбачається, що ОСОБА_1 розпочав лікування у психоневрологічному відділенні ГУ «НПМ РДЦ МЗ України» з 30 січня 2020 року, тобто до дати складення постанови про адміністративне стягнення та продовжував лікування до 19 березня 2020 року. Враховуючи дату складення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача ( 07 березня 2020 року), вказана виписка не є належним доказом спричинення позивачеві моральної шкоди неправомірними діями відповідача. Доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та діями відповідачів позивачем на розгляд суду не надано. Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 103, 104 ЦПК України та не призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме встановлення характеру і ступеня ушкодження здоров`я та психічного стану, факту заподіяння йому моральної шкоди безпідставне, оскільки відповідно до ст. 105 ЦПК України якщо у справі необхідно встановити, зокрема, характер і ступінь ушкодження здоров`я, психічний стан особи, призначення судом експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін. Матеріалами справи такого клопотання не містять, а з  протоколу судового засідання вбачається, що відповідне клопотання про призначення експертизи сторонами під час розгляду даної справи заявлено не було. 
Відповідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.       
        Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. Під час апеляційного перегляду справи неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення, у справі не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, позивач у відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору,  витрати по сплаті судового збору, пов`язані з поданням позивачем апеляційної скарги слід віднести на користь держави.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
    Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

    Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.Д. Канурна

                                                                                                      В.В. Папоян