П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/196/20-а                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Брезіна Тетяна Миколаївна                                                              Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
25 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Платаш В.О.,
представника позивача Осадчук Л.Г.,
представника позивача Снігур Н.М., 
представника відповідача Ахтемійчук О.В., 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року  (прийнято в м.Чернівці 05.08.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

          Короткий зміст позовних вимог.

          В лютому 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій  області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000331304 від 25.10.2019 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 103486,66 грн. та застосовано фінансові санкції в сумі 25871,67 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000331304 від 25.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 8623,89 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2155,97 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу №0000321304 від 25.10.2019 про сплату недоїмки ЄСВ в сумі 28304,30 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення №0000321304 від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій в сумі 6904,58 грн.

          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

          Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.08.2020 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.          

          Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що апелянт не вказує на первинні або інші документи, якими підтверджується наявність безоплатного отримання позивачем у 2016-2018 роках паливо-мастильних матеріалів.
          
          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
          Представники позивача в судовому засіданні заперечили доводи апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
          Представник відповідача в судовому засіданні доводи, викладені у апеляційній скарзі підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований з 06.08.1996 р. як фізична особа – підприємець ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) та здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі пальним.
          Податковим органом з 30.08.2019 р. по 19.09.2019 р. проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, дотримання вимог чинного законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р., результати якої зафіксовано в акті від 26.09.2019 р. №13/24-13-33-04-18/ НОМЕР_1 , який вручено позивачу 04.10.2019 року.
          За результатами перевірки встановлено наступні порушення: заниження суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016-2018 р. в сумі 103486,66 грн.; не нараховано та не утримано військовий збір з оподаткованого (чистого) доходу за 2016 р., 2018 р. в сумі 8623,89 грн.; донараховано єдиний внесок за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. на загальну суму 66877,65 грн., у тому числі за 2016 р. в сумі 28304,30 грн.;         не надано посадовим особам контролюючого органу документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності; занесення в податкові декларації перекручених даних;         порушено граничні терміни реєстрації акцизних накладних/розрахунків.
           29.10.2019 позивач подав заперечення до акта перевірки від 26.09.2019 р. №13/24-13-33-04-18/ НОМЕР_1 .
           25.10.2019 р. податковим органом, на підставі акта перевірки від 26.09.2019 р. №13/24-13-33-04-18/ НОМЕР_1 , прийнято: податкове повідомлення-рішення №0000331304 від 25.10.2019 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 103486,66 грн та застосовано фінансові санкції в сумі 25871,67 грн.; податкове повідомлення-рішення №0000331304 від 25.10.2019 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 8623,89 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2155,97 грн.; вимогу №0000321304 від 25.10.2019 про сплату недоїмки ЄСВ в сумі 28304,30 грн.; рішення №0000321304 від 25.10.2019 про застосування штрафних санкцій в сумі 6904,58 грн.
          Вказані рішення вручені позивачу 01.11.2019 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 
           11.11.2019 р. позивач подав скаргу на податкові повідомлення-рішення від 25.10.2019 р., однак 11.12.2019 р. вказана скарга в частині оскарження вимоги №0000321304 від 25.10.2019 про сплату недоїмки ЄСВ залишена без розгляду, у зв`язку із порушенням строку на її подання. 
          Крім цього, 09.01.2020 р. відповідачем розглянуто скаргу позивача в решті заявлених вимог і залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 25.10.2019 року. 
          Матеріали справи містять повідомлення позивача від 30.08.2019 р. №3/08 про надання відомостей щодо залишків паливно – мастильних матеріалів у 2016-2019 роках.
          До матеріалів справи додано товарний чек №3 від 19.11.2018 р. про придбання позивачем 6 ліхтарів вуличних в зборі на загальну суму 12600 гривень.
          Матеріали справи містять договори поставки нафтопродуктів, укладених між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , від 06.01.2016 р. №42, від 02.01.2017 р. №24, від 03.01.2018 р. №01-03-04, та банківську виписку по рахунку ФОП ОСОБА_1 за період 2016-2018 роки.
          Відповідачем додано до матеріалів справи витяги з Єдиного реєстру податкових накладних по придбаних та реалізованих позивачем товарах за період з 2016-2018 років. 
          Позивач, вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно зі ст.67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
          Відповідно до п.41.1. ст.41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
          Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.          
          Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначений ст.177 ПК України.
          Відповідно до положень п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.          
          Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
          Згідно з пп. "а" п.176.1 ст.176 ПК України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
          За приписами п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
          Згідно з п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
          Відповідно до  пп.174.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
          Згідно з пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
          Отже, нормами ПК України визначено, що підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
          Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що в акті перевірки від 26.09.2019 р. №13/24-13-33-04-18/ НОМЕР_1 податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем оподатковуваного доходу на 562325,94 грн. (2016 рік – 61671,74 грн., за 2017 рік – 173096,19 грн., за 2018 рік – 327558,04 грн.), оскільки платник податків для перевірки не надав документи, що підтверджували б оприбуткування товарів, залишки яких, придбання та реалізація не підтвердженні документально. 
          Крім того, під час перевірки встановлено набуття позивачем у власність пального, походження якого невідоме, а саме: бензин марки А-92 в кількості 5030,82 літрів на суму 95204,81 грн., бензин марки А-95 в кількості 3118,45 літрів на суму 54989,69 грн., дизельне пальне в кількості 20291,45 літрів на суму 412132 грн., а тому податковим органом зроблено висновок, що вказане пальне одержане в результаті проведення необлікових операцій, що вказує на його безоплатне одержання. 
          В свою чергу колегія суддів звертає увагу, що податковим орган, не надано належної оцінки договорам поставки нафтопродуктів, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , від 06.01.2016 р. №42,        від 02.01.2017 р. №24, від 03.01.2018 р. №01-03-04, згідно з якими сторони договору у 2016-2018 роках прийшли згоди щодо придбання нафтопродуктів на суму 10000000 грн. щорічно.
          При цьому, на підтвердження проведення оплати за вказаними вище договорами позивачем надано банківські виписки по рахунку ФОП ОСОБА_1 за період 2016-2018 роки, згідно з якими позивач здійснював оплату пального, придбаного у ФОП ОСОБА_2 ..
           Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для можливості встановити кількість поставленого та реалізованого товару податковий орган повинен був здійснити відповідний аналіз та систематизувати вказані данні, натомість акт перевірки від 26.09.2019 р. №13/24-13-33-04-18/ НОМЕР_1 не містить розрахунків, таблиць з посиланням на первинні документи щодо встановлених відхилень в обліковій звітності позивача.
          Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги інформацію електронного реєстру акцизних накладних при здійсненні господарських операції, оскільки в акті перевірки від 26.09.2019 р. №13/24-13-33-04-18/ НОМЕР_1 зазначено, що декларування акцизного податку проведено без будь-яких відхилень.
          Таким чином, доводи апелянта про проведення позивачем необлікових операцій з придбання пального у 2016-2018 роках не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
          Стосовно доводів апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування витрат позивача на придбання вуличних ліхтарів до складу чистого оподаткованого доходу колегія суддів зазначає наступне.
          Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. До витрат включаються, в тому числі, і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.
          За правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Такі витрати фізичної особи-підприємця мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.
          Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05 липня 2019 року у справі №808/6038/15.
          Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у 2018 році придбано вуличні ліхтарі для освітлення АЗС на загальну суму 12600 грн.. Реальність проведеної господарської операції підтверджується первинним документом, а саме товарним чеком. 
          Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не врахував вказані витрати до витрат, пов`язаних із господарською діяльністю.
          Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Всупереч наведеній нормі апелянтом не доведено правомірність своїх рішень. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
          З урахуванням наведеного, колегія суддів встановила, що висновок апелянта про нереальність даних господарських операцій є необґрунтованим, а донарахування та штрафні санкції, застосовані оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями в цій частині безпідставними.
          Крім цього, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неспіврозмірність стягнутих витрат за правничу допомогу, виходячи з наступного.
          Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
          При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
          Зокрема, згідно з частиною 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
          Надаючи оцінку письмовим доказам, колегія суддів наголошує, що на підставі п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
          При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
          Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.
          Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
          Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 20.12.2019; акт приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2020; платіжне доручення №1194 від15.04.2020 на суму 7700 грн..
          Згідно з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.
          На підтвердження витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, останнім надано платіжне доручення №1194 від15.04.2020 на суму 7700 грн.
          Як вбачається із акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 20.12.2019 визначено перелік наданих позивачу юридичних послуг.
          З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з апелянта на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7700 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

          Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.                                                                                                     

          Таким чином, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  21 грудня 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.