ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7449/20                                                   Суддя першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бабенка К.А., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошену о 15 годині 47 хвилин ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року, повний текст якої складено 11 червня 2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови в частині, визнання незаконною діяльності, -
В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Відповідач, КМ України) про:
- визнання протиправним та нечинним абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови КМ України від 20.03.2019 року №237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;
- визнання протиправною діяльності КМ України у зв`язку із затвердженням постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 року №237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня для інвалідів 1 групи в 2019 році сумою 3  850 гривень, що призвело з 22.03.2019 року і до теперішнього часу до звуження змісту та обсягу прав ОСОБА_1 , як інваліда війни - інваліда війни І групи.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2020 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав повторної неявки Позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду справи, відсутності від нього заяви про розгляд справи за його відсутності, а також неможливості розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 з огляду на предмет оскарження та необхідність надання особистих пояснень Позивача під час розгляду справи по суті.
Не погоджуючись із даним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду повністю та передати справу на розгляд суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, судом не було враховано, що оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, то остання фізично не могла брати участь у судових засіданнях, тим більше під час дії карантину, а електронними засобами зв`язку для участі у справі у режимі відеоконференції Позивач як людина 1930 року народження, не володіє, по-друге, положення ст. 205 КАС України закріплюють повноваження суду перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження у випадку неявки у судове засідання представників сторін, по-третє, в оскаржуваній ухвалі жодним чином не вмотивовано, яким чином неявка Позивача перешкоджає розгляду справи по суті, по-четверте, залишаючи без розгляду позовну заяву суд позбавив ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що Позивач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не прибув у підготовчі судові засідання 21.05.2020 року та 11.06.2020 року без поважних причин, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, що, в силу п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Крім того, суд зауважив, що особа не позбавлена брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, а з урахування предмету спору у цій справі, вона належить до категорії складних справ, що потребує надання особистих пояснень Позивача під час розгляду справи по суті.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Приписи ч. 5 ст. 205 КАС України визначають, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
З наведеного випливає, що постановлення ухвали про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: позивач повторно не прибув у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причини або не повідомив про причини неявки; позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи; позивачем не подано заяву про розгляд справи за його відсутності; неявка позивача перешкоджає розгляду справи.
Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає залишення позову без розгляду.
Аналогічна позиція викладена Верховим Судом, зокрема, у постановах від 27.02.2020 року у справі № 500/184/19, від 25.09.2019 року у справі № 815/1394/18, від 19.09.2018 року по справі №826/10538/17.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.05.2020 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено 17.04.2020 року (а.с. 10).
У зв`язку з неявкою представників сторін у підготовче судове засідання останнє було відкладено на 11.06.2020 року. Про дату, час та місце розгляду справи Позивача було повідомлено повісткою про виклик (а.с. 45), яку ОСОБА_1 отримала 26.05.2020 року (а.с. 46).
Викладене, у свою чергу, свідчить, що дату, час та місце проведення підготовчого судового засіданні Позивача було повідомлено завчасно та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 126 КАС України. 
До того ж, суд першої інстанції вірно зауважив, що заяви про розгляд справи за її відсутності ОСОБА_1 не подавала, у той час як положеннями ст. 195 КАС України передбачена можливість участі особи у справі в режимі відеоконоференції поза межами приміщення суду. 
Посилання Апелянта на те, що остання не володіє комп`ютерною технікою, що унеможливлює її особисту участь у судовому засіданні, судовою колегією оцінюється критично у розрізі того, що, за відсутності бажання Позивача брати участь у судових засіданнях, останній має можливість реалізувати таке процесуальне право шляхом подання відповідної заяви. До того ж, шляхом внесення змін до статті 195 КАС України у виді доповнень останньої частиною четвертою законодавець передбачив можливість участі особи у судовому засіданні дистанційно за допомогою телекомунікаційних засобів. При цьому обов`язку суду здійснювати перевірку можливості реалізації такого права особою процесуальний закон не містить.
Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що, як вірно наголосив суд першої інстанції, предметом оскарження даного позову є нормативно-правовий акт - постанова Кабінету Міністрів України. Тобто, ця справа належить до категорій складних та передбачає спеціальну процедуру її розгляду. Відтак, твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що для забезпечення розгляду і вирішення даного спору необхідним є, зокрема, надання особистих пояснень Позивачем у судовому засіданні, що, у свою чергу, свідчить про те, що неявка позивача є перешкодою для продовження розгляду такої справи.
У постанові від 18.12.2019 року у справі № 9901/949/18 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що законодавче формулювання частини п`ятої «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.
Посилання Апелянта на те, що в силу ч. 9 ст. 205 КАС України суд першої інстанції у випадку неявки учасників справи у судове засідання повинен був продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження, судова колегія оцінює критично, оскільки такі правила не поширюються на підготовче судове засідання.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок, зокрема, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ст. 6 Конвенції право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).
Враховуючи належне та своєчасне повідомлення судом Позивача про призначення підготовчого засідання як на 21.05.2020 року, так і на 11.06.2020 року, повторне після відкладення підготовчого засідання неприбуття його в судове засідання без повідомлення поважних причин неявки, неподання заяв про розгляд справи за його відсутності суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про залишення позову без розгляду.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 року у справі № 826/9608/18.
У контексті наведеного судова колегія вважає доречним звернути увагу на приписи ч. 4 ст. 240 КАС України, якими передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 205, 240, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          
Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 
Судді                                                                                            К.А. Бабенко
                                                                                                    О.В. Епель
Повний текст постанови складено та підписано « 19» жовтня 2020 року.