УХВАЛА

26 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 640/6063/20
адміністративне провадження № К/9901/25530/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року
у справі №640/6063/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування Постанови, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:
- 1) скасувати постанову від 03 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №59955598;
2) зобов`язати відповідача відновити примусові виконавчі дії у виконавчому провадженні №59955598 щодо примусового виконання рішення суду в адміністративній справі № 826/8348/17.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування Постанови, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову від 03 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №59955598, в решті позову відмовлено та стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80    (вісімсот сорок грн 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року касаційну скаргу повернуто скаржнику.
06 жовтня 2020 року відповідачем повторно подано касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року.
У тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року.
Відповідно до приписів  статті 329 КАС України  касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених  частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року може бути оскаржена у строк до 30 серпня 2020 року. Оскільки, 30 серпня 2020 року є вихідним днем, то останнім днем для оскарження вказаної постанови слід вважати 31 серпня 2020 року. Отже, дана касаційна скарга була подана у строк. Однак, ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року було повернуто касаційну скаргу скаржнику, як таку, яка не містить підстав для касаційного оскарження. 05 жовтня 2020 року відповідачем повторно подано (здано на пошту) касаційну скаргу.
З огляду на викладене, наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки скаржником вчинялись дії щодо подання касаційної скарги в строки, визначені процесуальним законодавством, та повторне подання касаційної скарги з урахуванням вимог КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху із наданням строку скаржнику на усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду, 04 листопада 2020 року скаржник надіслав заяву про усунення недоліків, в якій вказав про сплату судового збору за подання касаційної скарги та додав платіжне доручення як доказ такої сплати.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, визначений в частині 4 статті 257 КАС України.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року вирішено здійснювати розгляд справи №640/6063/20 за правилами спрощеного позовного провадження.
У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Предметом розгляду даної справи є визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. 
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, відповідач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, однак не зазначає норму права щодо якої відсутній висновок Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; не наводить приклади різної судової практики з питання застосування норми права, щодо якої відсутній сформований та викладений Верховним Судом висновок.
Суд приходить до висновку, що наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Посилання скаржника на статті Кодексу адміністративного судочинства України, Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів», Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Золотас проти Греції» (заява №  66610/09) не дає підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
Також, у пункті 22 рішення у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) Європейського Суду з прав людини зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами і цілями.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний заявником касаційної скарги спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не доведено, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.
Крім того, скаржник посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та неповно з`ясовано обставини, однак, суд касаційної інстанції в силу статті 341 КАС України позбавлений права вирішувати питання про достовірність доказів, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 13, 257, 287, 328, 329, 330, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Поновити Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі №640/6063/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію даної ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      В.Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                          Н.А. Данилевич

                                                                                                                   Н.В. Шевцова