ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/758/20                Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 22-ц/818/4085/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Горчакової О.І., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, 

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , яка продовжує навчатись у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (або у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн.).
Позов мотивовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу є спільна дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька з 01.09.2016 року навчається на денному відділенні КЗОЗ «харківський обласний медичний коледж», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідач працює, має постійний дохід, тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, малолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку він сплачує аліменти за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 року, тому він не має можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись – ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частики з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно з дня подання позову тобто з 04.02.2020 року до досягнення двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 840 грн 80 коп. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вказано, що судом не враховано, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, мати хворіє на тяжку онкологічну хворобу, також ним сплачуються аліменти на утримання іншої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що судом не звернуто уваги на те, що позивач просила стягнути аліменти до закінчення дитиною навчання, термін навчання згідно з довідкою визначено до 30.06.2020 року.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомленням учасників справи.
Згідно із п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.12.2001 року, виданого відділом реєстрації громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова.
Згідно з довідкою №538 від 14 січня 2020 року ОСОБА_4 навчається у КЗОЗ «Харківський обласний медичний коледж» на денному відділенні «Медсестринство-ІІІ» в гр.М-47 курс 4, термін навчання 01.09.2016 року – 30.06.2020 року.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, має змогу таку допомогу надавати, а ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням.
Проте в повному обсязі з таким висновком суду погодитись не можна.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами даної статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач має ще одну дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 лютого 2020 року.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є особою працездатного віку, доказів того, що він обраховується як безробітний матеріали справи не містять.
Згідно з довідкою №538 від 14 січня 2020 року ОСОБА_5 навчається у КЗОЗ «Харківський обласний медичний коледж» на денному відділенні «Медсестринство-ІІІ» в гр.М-47 курс 4, термін навчання 01.09.2016 року – 30.06.2020 року.
Тобто 30.06.2020 року ОСОБА_5 припинила навчання.
Відповідно до вимог ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Судом першої інстанції не було надано належну оцінку тому факту, що у ОСОБА_1 існує обов`язок по утриманню ще одної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також що навчання повнолітньої доньки ОСОБА_5 припиняється ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому і припиняється право на утримання та помилково стягнуто аліменти до досягнення дитиною 23 років.
Таким чином, не перевіривши зазначені обставини справи, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин по справі.
Отже, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 припиняє навчання 30 червня 2020 року, тому до цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. З урахуванням того, що утриманні відповідача є ще одна дитина, колегія суддів дійшла висновку про наявність встановлених законом підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, з ј до 1/6 частини.
Доводи скарги про наявність на утриманні відповідача непрацездатних батьків, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів цих обставин. 
З огляду на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини по справі, що призвело до порушення норм матеріального права та невірно застосовано норми процесуального права, доводи скарги частково спростовують висновки суду, то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє частково апеляційну скаргу, та змінює рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись – ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно з дня подання позову тобто з 04.02.2020 року до 30 червня 2020 року але не більше як до досягнення нею 23 років
В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                В.Б. Яцина

Судді колегії                                                        І.В.Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.