Справа № 462/271/15-ц                        Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/127/20                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Савуляка Р.В. Шандри М.М.
при секретарі Матяш С.І.
з участю відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 листопада 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2015 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому, зі урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути солідарно із відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 58887,10 доларів США, з яких: 2733,48 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту, 49203,22 доларів США сума дострокового стягнення кредиту, 6086,18 доларів США відсотки, 864,22 доларів США підвищені відсотки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між банком та ОСОБА_1 12.11.2007 р. укладено кредитний договір № 28/41к-07 на загальну суму 82500,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем-банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12.11.2007 р., за яким останній взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 . У зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором із сторони ОСОБА_1 виникла заборгованість. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 28 листопада 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №28/41к-07 від 12 листопада 2007 року у розмірі 58887 /п`ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім/ доларів США 10 центів.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 /три тисячі шістсот п`ятдесят чотири/ гривні.
В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Звертає увагу, що судом безпідставно не взято до увагу той факт, що вона сплатила на погашення кредиту суму в розмірі 81491,27 доларів США, а також банківські виписки про відсутність заборгованості по рахунках, а також довідки про відсутність у неї відкритих рахунків в ПАТ «Універсал Банк». Стверджує, що в касі банку вона не отримувала жодних коштів, а такі були перераховані на рахунок продавця в розмірі 416625 грн. Зазначає, що вона мала сплатити банку суму в розмірі 82500 доларів США та фактично нею сплачено 82050 доларів США, у зв`язку з чим її заборгованість перед банком складає 450 доларів США.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до неї та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, скаржника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 12 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28/41к-07 на споживчі потреби на загальну суму 82500,00 доларів США з терміном повернення кредиту до 11.11.2032 року, із процентною ставкою 12,45% річних /т.1 а.с.11-14/.
В якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 листопада 2007 року, згідно якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором /т.1 а.с.18-20/.
Як вбачається із матеріалів справи, банк взяті на себе зобов`язання виконав та надав ОСОБА_1 кредитні грошові кошти відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується, зокрема, заявою на видачу готівки №161 /т.1 а.с.27/.
Рішенням колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 17.08.2016 р. у справі №462/2783/13, яке ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 р. залишено без змін, у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» в особі Львівського відділення №5 ПАТ «Універсал банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
Колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30.11.2016 р. встановлено, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позовів до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору банківського рахунка та частково недійсним кредитного договору від 12 листопада 2007 року, а також про визнання недійсним графіку погашення платежів до кредитного договору від 12 листопада 2007 року, отже, умови кредитного договору досліджувались та оцінювались.
Згідно поданого позивачем розрахунку, заборгованість боржника за кредитним договором №28/41к-07 від 12.11.2007 р. становить 58887,10 доларів США, з яких: 2733,48 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту; 49203,22 долари США сума дострокового стягнення кредиту; 6086,18 доларів США відсотки; 864,22 доларів США підвищені відсотки.
Як вбачається із матеріалів справи № 462/2570/17, 13.09.2017 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова, яке набрало законної сили, договір поруки від 12.11.2007 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 за кредитним договором № 28/41к-07 від 12.11.2007 р. визнано припиненим.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором, суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання перед банком щодо повернення кредиту не виконала та допустила заборгованість в розмірі 58887,10 доларів США.
З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_1 підписавши 12 листопада 2007 року з банком кредитний договір №28/41к-07, між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Згідно п.10.3 кредитного договору № 28/41к-07 від 12 листопада 2007 року банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів, комісії та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов`язаний повернути банку всю суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісію та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку. Пунктом 9.1 даного договору визначено, що при порушені строків погашення кредиту або сплати процентів, комісій за користування кредитними коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.
Відповідно до п.10.1 договору, договір діє з дня його підписання і до повного виконання сторонами зобов`язань по даному договору.
В якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 листопада 2007 року, згідно якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором /т.1 а.с.18-20/.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із вимог ст. 1048 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості.
Статтею 1050 ЦК України визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник вчасно не повернув черговий обов`язковий платіж.
З наданого позивачем розрахунку, заборгованість боржника за кредитним договором №28/41к-07 від 12.11.2007 р. станом на 19 грудня 2014 року становить 58887,10 доларів США, з яких: 2733,48 доларів США прострочена заборгованість по сумі кредиту; 49203,22 долари США сума дострокового стягнення кредиту; 6086,18 доларів США відсотки; 864,22 доларів США підвищені відсотки. З цього ж розрахунку вбачається, що позичальником регулярно здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором до 10 січня 2014 року.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції скаржником не доведено, здійснила повне погашення заборгованості за кредитним договором №28/41к-07 від 12.11.2007 р. перед банком та відсутність у неї заборгованості за згаданим кредитним договором. Окрім цього, скаржник на спростування розрахунків банку щодо розміру заборгованості не надав своїх розрахунків щодо розміру заборгованості.
З наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 не вбачається, що вона повністю погасила кредитну заборгованість згідно кредитного договору №28/41к-07 від 12.11.2007, однак з наявних відомостей згаданої виписка встановлено, що в період з 05.12.2007 по 07.05.2008 ОСОБА_1 здійснила погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2104,86 доларів США.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 листопада 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 листопада 2019 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        Р.В. Савуляк

                                                                       М.М. Шандра