Ухвала
Іменем України 

21 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-1419/10
 
провадження № 61-14639ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш Микола Миколайович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Спілки дизайнерів України до ОСОБА_1 , треті особи: Республіканське експериментально-виробниче об`єднання Спілки дизайнерів України, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Приватне підприємство «ВІЗА і К», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2010 році Спілка дизайнерів України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Республіканське експериментально-виробниче об`єднання Спілки дизайнерів України, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Приватне підприємство «ВІЗА і К», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2010 року у задоволенні позову Спілки дизайнерів України відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року апеляційну скаргу Спілки дизайнерів України задоволено частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2010 року скасовано, позов Спілки дизайнерів України задоволено частково.
 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 від 24 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «ВІЗА і К», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В. Г., реєстраційний номер Г-319.
 
Стягнуто з Приватного підприємства «ВІЗА і К» на користь ОСОБА_1 200 000 грн, житлову будівлю літ. «А», загальною площею 1145,8 кв. м, на АДРЕСА_1 передано у користуванні та на баланс Спілки дизайнерів України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 1998 року № 1058.
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш М. М., звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш М. М., про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду на підставі статей 126, 423, 424 ЦПК України.
 
05 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш М. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану судову ухвалу і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш М. М., колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
 
Пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України визначено, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
 
Згідно з частиною третьою статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
 
Таким чином, встановлений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами незалежно від поважності причин пропуску цього строку. 
 
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» № 3236/03, § 40).
 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш М. М., подав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами після спливу встановленого пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічного строку, який є присічним і не може бути поновлений, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду.
 
Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції повинен був застосувати до спірних правовідносин норми ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, які не містили положень щодо трирічного присічного строку, не приймаються колегією суддів з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.
 
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Оскільки заява ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш М. М., про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами була подана 10 серпня 2020 року, то апеляційний суд правильно керувався нормами ЦПК України у редакції, чинній на час подання такої заяви.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права та зводяться до незгоди особи з мотивами, з яких виходив апеляційний суд.
 
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята статті 394 ЦПК України).
 
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновком суду щодо його оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Федаш Микола Миколайович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Спілки дизайнерів України до ОСОБА_1 , треті особи: Республіканське експериментально-виробниче об`єднання Спілки дизайнерів України, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Приватне підприємство «ВІЗА і К», про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                               Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець