ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 р.	Справа № 520/13961/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-технічний центр "ІСЖМ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.11.20 року по справі № 520/13961/2020
          за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-технічний центр "ІСЖМ"  
          до      Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)                    
          про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічний центр «ІСЖМ», звернувся до       Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Золотавіна Валерія Юрійовича щодо прийняття 02.10.2020 у виконавчому проваджені № 51000443 постанови про стягнення виконавчого збору; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанови про арешт коштів боржника;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Золотавіна В.Ю. у виконавчому проваджені № 51000443 про стягнення з ТОВ «ВТЦ «ІСЖМ» виконавчого збору у розмірі 18 892,00 грн. на користь стягувана - міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Золотавіна В.Ю. у виконавчому проваджені № 51000443 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 200,00 грн. на користь одержувача - міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Золотавіна В.Ю. у виконавчому проваджені № 51000443 про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 19092 грн. 
- зобов`язати міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) прийняти в межах виконавчого провадження 51000443 постанову про зняття арешту з коштів ТОВ «ВТЦ «ІСЖМ» та направити їх на адресу банківських установ, в яких відкрито банківські рахунки.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних дій головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Золотавіна Валерія Юрійовичата та оскаржуваних постанов.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.04.2016 на підставі постанови головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження №51000443 з примусового виконання виконавчого листа №820/8821/15, виданого 20.04.2016 Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання ТОВ «Виробничо-технічний центр «ІСЖМ» привести в належний технічний стан і готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту (сховища) №77953, яке знаходиться по вул. Каштанова, 14 у м. Харкові у придатний стан для використання за цільовим призначенням.
08.01.2020 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) прийнято постанову про передачу виконавчого провадження №51000443 та постанову про прийняття виконавчого провадження.
02.10.2020 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у ВП №№51000443 прийнято: 
- постанову про стягнення з боржника ТОВ «Виробничо-технічний центр «ІСЖМ» виконавчий збір у розмірі 18892 грн.
- постанову, якою встановлено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі - 200,00 грн.
- постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті       після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.
Не погодившись з протиправними, на думку позивача, діями та прийнятими головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) постановами, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.   
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України від 02.06.2016  №1404-VIII “Про виконавче провадження” (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження     як завершальна стадія судового провадження     і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ст. 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ, на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Колегія суддів зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 21.04.1999 №     606-ХІV«Про виконавче провадження» (надалі - Закон №     606-ХІV).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №     606-ХІV,     державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону №     606-ХІV,     державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону №     606-ХІV,     державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього     виконавчого документа виносить постанову про відкриття             виконавчого провадження.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 25 Закону №     606-ХІV,     у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Як вже вище зазначалось, постановою головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 28.04.2016 відкрито виконавче провадження №51000443.
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження №51000443 від 28.04.2016 позивачем отримано 04.05.2016 (вх.№3), що підтверджується відміткою про отримання (а.с.6).
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 75 Закону № 606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець    перевіряє виконання рішення не пізніше    ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії ВП №51000443, встановлено, що на підставі не надання боржником документального підтвердження виконання ним рішення суду у добровільний порядку, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
Так, 18.05.2016 та 10.06.2016 державним виконавцем складено акти, зі змісту якого встановлено, що під час перевірки виконання рішення суду боржником – ТОВ «ВТЦ «ІСЖМ» вживаються заходи по виконанню рішення суду.
Проте на час складання відповідних актів рішення суду не виконано.
В силу положень ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно,    не пізніше наступного робочого дня після настання    відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №    606-ХІV,    у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону №    606-ХІV,    у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.             Виконавчий збір    та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону №    606-ХІV,    постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві    виконавчий збір     стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.
Тобто, положеннями ст.ст. 25,    27,    28 Закону №    606-ХІV, передбачено, що виконавче провадження розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. У такій постанові боржника повідомляється про необхідність виконання рішення суду та надається строк для його добровільного виконання. Добровільне виконання боржником судового рішення у строк, встановлений ст. 25    Закону №    606-ХІV,    є підставою для звільнення його від сплати виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з організацією   та   проведенням   виконавчих   дій. Ця норма спрямована на стимулювання добровільного виконання рішень суду та підвищення ефективності виконавчого провадження.
Однак, не виконання боржником у встановлений строк судового рішення в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження. При цьому положення Закону №   606-ХІV   не ставлять можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2018 у справі № 819/2389/15.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції Закону № 2475-VIII), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір   стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
З аналізу вказаних вище положень Закону №1404-VІІІ (в редакції Закону № 2475-VIII) вбачається, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції Закону № 2475-VIII), виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції Закону № 2475-VIII), виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Після відкриття виконавчих проваджень за відповідними виконавчими документами боржник зобов`язаний добровільно вчинити відповідні дії для їх виконання. У разі, якщо боржник самостійно не вчинив вказані дії на нього накладається штраф та стягується виконавчий збір. При повторному невиконанні виконавчого документа на нього накладається штраф у подвійному розмірі.
Як свідчать матеріали справи, 02.10.2020 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про стягнення з ТОВ «ВТЦ «ІСЖМ» виконавчого збору у розмірі 18892,00 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2020 (а.с.52).
Відтак, суд першої інстанції, з урахуванням Прикінцеві та перехідні положення Закону 1404- VIII, дійшов обґрунтованого висновку, що положення Закону № 606-ХIV застосовується не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону № 606-ХIV, а тому підлягають і завершенню в порядку вказаного Закону.  Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якої вона розпочата.
З рахуванням вказаного вище, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є необґрунтованими. 
Таким чином, оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 02.10.2020 у ВП № 51000443 прийнята з урахуванням положень вищезазначених норм права.
Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Згідно з ч. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.
Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 554.
Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір   мінімальних витрат   виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Тобто, прийняття виконавцем постанови про понесення   мінімальних витрат   виконавчого провадження у розмірі 200 грн., про що 02.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про розмір   мінімальних витрат   виконавчого провадження № 51000443, відповідає чинним нормам.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника врегульований нормами ст. 48 Закону № 1404-VIII.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника   застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про   арешт майна (коштів) боржника   або про опис та   арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про   арешт майна (коштів) боржника   виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Судовим розглядом встановлено, що 02.10.2020 відповідачем, з урахуванням вимогами ст. 56 Закону № 1404-VIII, прийнято постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику – ТОВ «ВТЦ «ІСЖМ» (а.с.58).
23.10.2020 державним виконавцем прийнято постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ТОВ «ВТЦ «ІСЖМ» (а.с.61).
Колегія суддів зазначає, що саме на виконавця покладено обов`язок під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна винести постанову про арешт майна (коштів) боржника, в тому числі грошових коштів, що містяться на банківських рахунках боржника.
При цьому, законодавчо не передбачено заборони на накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках боржника, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.
Крім того, виконавче провадження є сукупністю дій, які спрямовані на примусове виконання рішень, а однією із засад виконавчого провадження є    обов`язковість виконання рішень.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника прийнята з метою забезпечення виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 по справі №820/8821/15, а відтак є правомірною. 
З урахуванням вказаного вище, а також на підставі того, що на момент апеляційного розгляду справи примусове виконання виконавчого листа №820/8821/15, виданого 20.04.2016 триває більш ніж чотири роки та доказів на підтвердження виконання судового рішення позивачем не надано, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-технічний центр "ІСЖМ"  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року по справі №520/13961/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  22.12.2020 року