ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1940/20                                                                       Суддя першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 листопада 2020 року                                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Степанюка А.Г.,
          при секретарі                    - Кузик О.С., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до міського голови м. Ніжина Лінника Анатолія Валерійовича, Виконавчого комітету Ніжинської міської ради  про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до міського голови м. Ніжина Лінника Анатолія Валерійовича, Виконавчого комітету Ніжинської міської ради  про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, в якому просив: 
- стягнути з місцевого бюджету 699,99 грн. (шістсот дев`яносто дев`ять грн. 99 коп.) (у заяві є повний розрахунок цієї суми) за оплачену позивачем сфабриковану заборгованість за послуги Ніжинтепломережі;
- зобов`язати міського голову Лінника А.В. та міський виконавчий комітет у новому опалювальному сезоні та кожен послідовний рік опалювального сезону не нехтувати зверненнями інваліда війни про допомогу вирішення питання по оплаті опалювання та у подальших опалювальних сезонах інваліду війни II групи та заборонити в подальшому не перекладати на ОСОБА_1 створені борги;
- визнати дії міського голови Лінника А.В. та міського виконавчого комітету неправомірними, безпідставно інваліду війни не надали матеріальної допомоги у 2019 р. -2020 роках;
- стягнути з місцевого бюджету 1000000 (один мільйон) грн. за моральну шкоду, душевні та фізичні страждання, що завдали психологічну шкоду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року та прийняти нову постанову, якою:
- стягнути з місцевого бюджету 699,99 грн. (шістсот дев`яносто дев`ять грн.. 99 коп.) у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем (у заяві є повний розрахунок цієї суми) за оплачену позивачем сфабриковану заборгованість за послуги Ніжинтепломережі;
- признати, що скрутне матеріальне становище створилося не завдяки споживачу (сума 699,99 грн.), а завдяки завищеним тарифам за послугу тепломережі, які узаконила міська рада; 
- зобов`язати міського голову Лінника А. В. та міський виконавчий комітет у новому опалювальному сезоні та кожен послідовний рік опалювального сезону не нехтувати зверненнями інваліда війни про матеріальну допомогу вирішення питання по оплаті опалювання та у подальших опалювальних сезонах інваліду війни ІІ групи та заборонити в подальшому перекладати на ОСОБА_1 створені борги; 
- визнати дії міського голови Лінника А. В. та міського виконавчого комітету неправомірними, безпідставно інваліду війни не надали матеріальної допомоги - 2019-2020 роки включно; 
- стягнути з місцевого бюджету 1000000 (один мільйон) грн.. за моральну шкоду, душевні та фізичні страждання та завдання психологічної шкоди, відповідач навмисно продовжує застосовувати нелюдські злочинні методи до інваліда війни.
26 жовтня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 41013, ОСОБА_1 подано заяву - заперечення (доповнення до апеляційної скарги. 
30 жовтня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 41812, міським головою м. Ніжин Лінником Анатолієм Валерійовичем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує, що відповідачами не вчинено жодних протиправних дій відносно ОСОБА_1 
02 листопада 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 42291, позивачем подано заяву - заперечення на відзив відповідача, в якому ОСОБА_1 просить відхилити відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова м. Ніжина Лінник Анатолій Валерійович та Виконавчий комітет Ніжинської міської ради не наділені повноваженнями на власний розсуд надавати матеріальну допомогу мешканцям громади міста, крім того, рішенням від 26.02.2020 року №39-68/2020 «Про затвердження Положення щодо надання одноразової матеріальної допомоги малозабезпеченим жителям Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади, які опинилися у складній життєвій ситуації та складу, комісії» передбачено перелік категорій громадян, які мають право  на отримання такої допомоги та зазначено, які саме документи повинні бути надані такими громадянами, втім матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивача саме на підставі п.1.4. вищевказаного положення з наданням необхідної кількості документів.     
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 мешкає в м. Ніжин Чернігівської області, є інвалідом 2 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Позивач зазначає, що неодноразово звертався до міського голови м. Ніжин, Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області з вимогою надати йому матеріальну допомогу на погашення заборгованості перед Ніжинтеплоелектромережі, за спожиті ним послуги в сумі 699 грн. 99 коп.
Втім, листами на свої звернення отримував відмови.          Не погоджуючись із такими діями відповідачів, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують права позивача, останній звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження міського голови та виконавчого комітету міської ради визначені, зокрема в Законі України «Про місцеве самоврядування в України»   від 21 травня 1997 року280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).
Так, відповідно до п.1 та 2 ч. 1 ст. 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів міських рад належать, зокрема власні (самоврядні) повноваження щодо: 
1) встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення; 
2) вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, сім`ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, особам з інвалідністю з дитинства, багатодітним сім`ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.
Водночас, у пунктах 22 та 23 частини 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР визначено, що до виключних повноважень Ніжинської міської ради, віднесено затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.
Згідно ч. 1. ст. 70 Бюджетного кодексу України видатки та кредитування місцевих бюджетів включають бюджетні призначення, встановлені рішенням про місцевий бюджет, на конкретні цілі, пов`язані з реалізацією програм та заходів згідно із статтями 89- 91 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, жодних міських програм щодо надання матеріальної допомоги жителям громади для оплати житлово-комунальних послуг Ніжинською міською радою не приймалося, що унеможливлює використання бюджетних коштів виконавчими органами Ніжинської міської ради відповідачами та суперечить вимогам ст. 70 Бюджетного кодексу України.
Разом з тим, рішенням від 30.05.2016 року №32-11/2016 «Про затвердження Положення про комісію з питань надання матеріальної допомоги жителям м. Ніжина та складу комісії» Ніжинська міська рада затвердила Положення про комісію з питань надання матеріальної допомоги жителям м. Ніжина (далі - Положення) та склад відповідної комісії (зі змінами) (додаток №3 до відзиву на позов).
Рішенням від 26.02.2020 року №39-68/2020 «Про затвердження Положення щодо надання одноразової матеріальної допомоги малозабезпеченим жителям Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади, які опинилися у складній життєвій ситуації та складу комісії» затверджено Положення у новій редакції.
Згідно частини 1 ст. 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. 
          Так, відповідно до пункту 1.4. Положення (у редакції від 27.03.2019 року) про надання одноразової матеріальної допомоги жителям Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади, які опинилися в складній життєвій ситуації, за зверненнями до міського голови підставою для розгляду питання щодо надання матеріальної допомоги є заява громадянина про надання йому або членам його сім`ї матеріальної допомоги у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, що спричинене:
-          пожежею, повінню, буревіями (часткове відшкодування збитків);
-          тяжкою хворобою та необхідністю проведення дороговартісного лікування, а також оперативного втручання;
-          мобілізованим до ЗСУ та членам їх сімей;
-          учасникам АТО та членам їх сімей на оплату ЖКП;
-          членам сімей загиблих учасників АТО;
-          особам, які здійснили поховання членів Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади;
-          іншими обставинами.
Згідно пункту 1.5. Положення рішення щодо конкретної заяви приймається комісією з розгляду питань щодо надання одноразової матеріальної допомоги громадянам міста, які опинилися в складній життєвій ситуації.
Крім того, у пункті 1.6 Положення зазначено, що питання надання матеріальної допомоги громадянам міста, які опинилися в складній життєвій ситуації, розглядається Комісією при наявності таких документів:
-          особистої заяви громадянина;
-          довідки про склад сім`ї (оригінал);
-          довідок про доходи усіх членів сім`ї (оригінали);
-          копії паспорту заявника;
-          копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру заявника;
-          інші документи, що підтверджують наявність обставин, які призвели до скрутного матеріального становища.
З матеріалів, доданих до позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами різного роду до міського голови м. Ніжина Лінника А.В. , на які відповідачем надавались відповіді, втім, позивач не звертався до відповідачів в порядку, передбаченого Положенням щодо надання одноразової матеріальної допомоги малозабезпеченим жителям Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади, які опинилися у складній життєвій ситуації, та складу комісії з пакетом документів, необхідних для надання такої допомоги.
Доводи позивача, щодо того, що відповідачем протиправно виділяються кошти на учасників АТО, інших категорій громадян, проте повністю проігноровані інваліди війни, не можуть братися судом до уваги, так як саме до виключних повноважень Ніжинської міської ради, віднесено затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування, втім станом на час виникнення спірних правовідносин таких програм Ніжинською міською радою не прийнято.
Повноваження міського голови м. Ніжина визначені у частині 4 ст. 42 Закону №280/97-ВР, зокрема, міський голова: 1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; 3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету; 4) вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради; 5) вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради; 6) вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України; 7) здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; 8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; 9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання; 10) призначає  на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру»; 11) скликає загальні збори громадян за місцем проживання; 12) вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правової допомоги.
З огляду на вищевказані приписи норм чинного законодавства, вимоги позивача саме до міського голови є необґрунтованими, адже міський голова, в силу власних повноважень не наділений правом на власний розсуд надавати чи не надавати матеріальну допомогу, крім того, відповідач не може мати відношення до виникнення у позивача будь якої заборгованості перед ТОВ «НіжинТеплоМережі».
Посилання ОСОБА_3 на той факт, що завдяки протиправним діям відповідача протягом 2016-2018 року відбулось зростання тарифу на опалення: так по державі в середньому було 1200 грн./1 Гкал, а по м. Ніжину 1600 грн./1 Гкал, що призвело до дискримінації жителів м. Ніжин в порівнянні з мешканцями інших міст, колегія суддів бере до уваги, проте наголошує, що в силу приписів ч. 1 ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» дійсно, до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема, встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.
Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради 20.12.2018 року було прийнято рішення №443 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води по товариству з обмеженою          відповідальністю «НіжинТеплоМережі», згідно пункту 3 якого встановлено ТОВ «НіжинТеплоМережі» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання (з ПДВ), зокрема для потреб населення.
Згідно частини 10 ст. 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Втім, станом на день розгляду справи рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 20.12.2018 року №443 ніким, в тому числі й позивачем не оскаржувалось, відповідно є чинним.           Колегія суддів також звертає увагу, що матеріали справи також не містять доказів, що ОСОБА_1 було оскаржено у судовому порядку виставлені ТОВ «Ніжинтепломережі» рахунки за спожиті ним послуги з теплопостачання за період 2018-2020 років на загальну суму 699, 99 грн., відтак, необґрунтованими є посилання  позивача, що заборгованість перед ТОВ «Ніжинтепломережі» за спожиті ним послуги з теплопостачання за період 2018-2020 років на загальну суму 699, 99 грн. є незаконною.
Не підлягають задоволенню й позовні вимоги щодо зобов`язання міського голови Лінника А. В. та міського виконавчого комітету у новому опалювальному сезоні та кожен послідовний рік опалювального сезону не нехтувати зверненнями інваліда війни про матеріальну допомогу вирішення питання по оплаті опалювання та у подальших опалювальних сезонах інваліду війни ІІ групи та заборонити в подальшому перекладати на ОСОБА_1 створені борги, з огляду на те, що ч.1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, отже за визначенням норм КАС України, захисту підлягають саме порушені права, з зв`язку з чим суд позбавлений можливості вирішувати позовні вимоги «на майбутнє».
Колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що ОСОБА_1 дійсно, неодноразово надсилались звернення на ім`я міського голови м. Ніжина, позивач був на особистому прийомі у відповідача, проте ці дії не є  зверненням позивача до компетентного органу (Комісії) з заявою про надання матеріальної допомоги у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, доданням до заяви визначений Положенням пакет документів, відсутні, окрім іншого докази, що відповідна Комісія приймала рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні матеріальної допомоги у зв`язку із скрутним матеріальним становищем матеріали справи не містять.
Щодо позовної вимоги про стягнення з місцевого бюджету 1000000 (один мільйон) грн. за моральну шкоду, душевні та фізичні страждання та завдання психологічної шкоди, варто зазначити наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції не встановлено протиправних дій відповідачів по відношенню до позивача, вищевказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко  

                                                                                                    А.Г.Степанюк            

Повний текст виготовлено 24 листопада 2020 року.