ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2020 р.           Справа№ 910/5670/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Євсікова О.О. 
 
при секретарі судового засідання: Островерхої В.Л.
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 08.12.2020 
перевіривши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" 
на рішення господарського суду міста Києва     від 01.10.2020 (повний текст складено 06.10.2020)
у справі № 910/5670/20         (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС"
до     Фізичної особи - підприємця Ярошовца Данили Миколайовича 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державної аудиторської служби України 
про         визнання укладеною додаткової угоди до Договору

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Ярошовця Данила Миколайовича про визнання укладеною додаткової угоди до договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/75 від 08.12.2017.
Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю укладення додаткової угоди до договору, з метою усунення недоліків, виявлених за наслідками ревізії, проведеної Державною аудиторською службою України.
Рішенням    Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/5670/20 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності усіх умов, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, які є підставою для укладення додаткової угоди в судовому порядку.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/5670/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання додаткової угоди до Договору укладеною.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані неправильним застосуванням статті    188 Господарського кодексу України, статті 626, 652 Цивільного кодексу України. Також, апелянт зазначає, що законні вимоги Державної аудиторської служби України є обов`язковими до виконання, в зв`язку з чим вимога про визнання додаткової угоди укладеною підлягає задоволенню. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2020 по справі №910/5670/20, розгляд справи призначено на 01 грудня 2020     року об 11 год. 30 хв. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу до 26.11.2020. 
30.11.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Державної аудиторської служби України надійшли пояснення у справі, надіслані поштою 25.11.2020, відповідно до яких підтримує вимоги апеляційної скарги. Зокрема, Державна аудиторська служба України зазначає, що внаслідок укладення між сторонами спору договору із порушенням встановленого в рішенні Київської міської ради № 242/5629 від 23.06.2011 розміру плати в залежності від типу майданчика для паркування, розмір втрат доходу становив 71773,83 грн. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС"     на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/5670/20 відкладено на 08.12.2020.
07.12.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, тобто з порушення строку, визначає ухвалою  Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020, а тому на підставі ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК України, судом залишається без розгляду.    
Таким чином, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, без урахування письмового відзиву відповідача на апеляційну скаргу, що не є перешкодою для перегляду рішення в апеляційному порядку.
Третя особа своїх представників в судове засідання 08.12.2020 не направила, про  причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно вимог ст. 120 ГПК України. 
Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2020 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/5670/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Представник відповідача    в судовому засіданні 08.12.2020 проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові пояснення, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
КП "Київтранспарксервіс" здійснює господарську діяльність, згідно з рішеннями Київської міської ради та у відповідності до діючого законодавства України, зокрема, Правил благоустрою міста Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 та Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342. 
Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві. 
Згідно переліку паркувальних майданчиків, що визначені у таблиці № 1 додатку № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" за позивачем закріплено відведений паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Подільський район, вулиця Набережно-Хрещатицька (навпроти будинків № 31-29 (причал № 1)) в межах ІІ територіальної зони паркування м. Києва.
Відповідно до п. 4 Правил паркування транспортних засобів відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщенні в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. 
Наказом КП "Київтранспарксервіс" від 29.12.2018 № 172 затверджено та введено в дію з 01.01.2019 р. розрахунки структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів на одну годину, день, ніч, місяць і квартал та розрахунок вартості надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування ( ніч ) та денного паркування для всіх територіальних зон у м. Києві в новій редакції. 
Згідно з наказом КП "Київтранспарксервіс" від 29.12.2018 № 172 вартість надання нрава на експлуатацію фіксованих місць для денного паркування з 01.01.2019 становить: 
І територіальна зона паркування м. Києва 22,95 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів (за місяць 700,00 грн.);
II територіальна зона паркування м. Києва 15,74 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів (за місяць 480,00 грн.);
ІІІ територіальна зона паркування м. Києва за місяць 350,00 грн. 
Згідно п. 17.3.1. Правил благоустрою міста Києва організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.
08.12.2017 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (Сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Ярошовцем Данилом Миколайовичем (Сторона-2) укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/75 (далі - Договір).
Відповідно до умов договору Сторона-1 надає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 57 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Подільський район, вулиця Набережно-Хрещатицька (навпроти будинків № 31-29 (причал № 1)) в межах ІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього транспорту. Фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію Сторони-2 з моменту набрання чинності договором (пункт 1.1, 1.2 Договору).
Згідно пункту 3.1 - 3.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.12.2018 плата Сторони-2 Стороні-1 згідно умов даного Договору становить 7,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість експлуатації місця для паркування без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 4,825 грн; ПДВ - 0,965 грн; збір за місця для паркування транспортних засобів - 1,710 грн. Ціна договору складається з загальної суми оплати за провадження діяльності за весь період договору. Плата за провадження діяльності на майданчику для паркування здійснюється в розмірі 100% місячної вартості не пізніше 20 числа місяця щодо якого проводиться оплата.
Плата Сторони-2 Стороні-1, визначена у пункті 3.1 договору, може бути змінена у випадках зміни розміру податків та зборів, з яких формується плата за майданчик для паркування; в цьому випадку сторони зобов`язуються внести зміни в Договір, виходячи із змінених розмірів податків. Новий розмір плати встановлюється з дати набрання чинності нормативним актом, на підставі якого змінено розмір плати, а раніше проведені Стороною-2 розрахунки підлягають коригуванню (пункт 3.6 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.12.2018).
Згідно пункту 6.1 договору цей договір вступає в силу з 01.01.2018 і діє до 31.12.2020. Період оплати за даним договором починається з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі паркувального майданчика.
29.12.2018 позивачем видано наказ №172 "Про введення в дію розрахунку структури тарифів на послуги з паркування транспортних засобів", яким затверджено та введено в дію з 01.01.2019 розрахунки, зокрема, вартості надання права на експлуатацію фіксованих місць для паркування (ніч) у ІІ зоні, а саме: 6,25 грн - вартість без ПДВ та паркувального збору; 1,25 грн - ПДВ; 7,50 грн - вартість з ПДВ та паркувальним збором.
Вартість надання права на експлуатацію фіксованих місць для денного паркування з 01.01.2019 у ІІ зоні становить: 400,00 грн - вартість без ПДВ та паркувального збору; 80,00 грн - ПДВ; 480,00 - вартість з ПДВ та паркувальним збором.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що Актом планової ревізії Державної аудиторської служби України окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» за період з 01.01.2017 по 30.09.2019 № 06-21/64 від 28.12.2019 встановлено порушення позивачем рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. № 242/5629 " Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві ", а саме в частині визначення типу майданчика для паркування, внаслідок чого позивачем при укладенні договору від 08.12.2017 р. № ДНП-2017-12/75 на відведеному майданчику для паркування за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Набережно-Хрещатицька в межах ІІ територіальної зони паркування м. Києва застосовано меншу вартість на зазначені послуги. 
Зокрема, зазначеним актом встановлено, що розмір втрат доходу при укладенні договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць на відведених майданчиках для паркування становить за укладеним із відповідачем Договором за період 2017-2019 роки 71773,83 грн.  
Листом від 24.01.2020 №053/05-272 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до Договору, якою внести до нього зміни в частині розміру плати за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу у сумі 15,74 грн, у тому числі ПДВ. Відправлення листа із двома примірниками додаткової угоди підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 24.01.2020. Відповідач відповіді не надав, додаткову угоду до договору не підписав.
Згідно із ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог     ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що передбачено також статтями 626, 627 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України         укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або                 існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання         чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору, про що зазначено у постанові об`єднаної  палати Верховного суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17.
Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою відповідача укладати відповідну додаткову угоду до договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/75 від 08.12.2017, яка регулює спірні правовідносини, що виникли до її укладення з 01.01.2020, в частині зміни (збільшення) плати за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. 
Частинами першою, другою та четвертою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Водночас, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами. Даний акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Вказані правові висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №9171064/17, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17 та від 13.02.2018 у справі №910/12793/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16.
Таким чином, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на акт ревізії, як на підставу задоволення позовних вимог. Суд апеляційної інстанції зазначає, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені таким контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Крім того, у викладеній у позовній заяві редакції додаткової угоди до Договору, яку позивач просить суд визнати укладеною, зазначено, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до її укладення з 01.01.2020, тобто які відбулись у минулому. 
За приписами ч.ч.1-3 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Зазначена правова норма направлена на забезпечення стабільності цивільного обороту та обумовлює правило щодо недопустимості зміни ціни в договорі після його виконання.
Крім того, суд звертає увагу на те,    що статтею 58 Конституції України     закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій                         статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У         рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001    зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і         закінчилися до набрання чинності цим законом             або іншим нормативно-правовим актом.
Цим же рішенням Конституційного суду України встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто, надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою                 статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. 
В п. 3.6 додаткової угоди №1 від 28.12.2018 до договору від 08.12.2017 №ДНП-2017-12/75 визначено, що Плата Сторони-2 Стороні-1, визначена у пункті 3.1 Договору, може бути змінена у випадках зміни розміру податків та зборів, з яких формується плата за майданчик для паркування. В цьому випадку сторони зобов`язуються внести зміни в Договір, виходячи із змінених розмірів податків. Новий розмір плати встановлюється з дати набрання чинності нормативним актом, на підставі якого змінено розмір плати, а раніше проведені Стороною-2 розрахунки підлягають коригуванню. 
Доказів зміни податків та зборів з 01.01.2020, з яких формується плата за майданчик для паркування позивачем суду не надано та не наведено, якими законодавчими актами змінено розмір податків та зборів, з яких формується плата за майданчик для паркування.
Враховуючи вищевикладене, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 632 ЦК України та п. 3.6 додаткової угоди №1 від 28.12.2018 до договору від 08.12.2017 №ДНП-2017-12/75 наведені позивачем в спірній додатковій угоді до договору зміни до п. 3.1 розділу 3 договору про (збільшення) плати за одне місце для платного паркування транспортних засобів на добу.    
Твердження позивача про виявленні в ході ревізії державною аудиторською службою порушення щодо визначення типу майданчика для паркування не заслуговує на увагу, оскільки тип паркувального майданчика зазначеного в договору та у спірній додатковій угоді один і той же - ІІ територіальна зона паркування м. Києва.  
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено наявності одночасно усіх умов, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, які є підставою для укладення додаткової угоди для зміни в судовому порядку п. 3.1 розділу 3 договору щодо збільшення плати за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу.
Згідно з ч. 1    ст. 73 ГПК України             доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1            ст.    74 ГПК України             кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України             суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.    76,    77 ГПК України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/5670/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" задоволенню не підлягає.
Згідно             ст. 129 ГПК України    судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС".
Керуючись ст. ст.     129,     269,     270,     275,     276,     281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський     суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/5670/20    - без змін.
2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС".
3. Матеріали справи №910/5670/20    повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст.     287,     288,     289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст складено 11.12.2020. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                О.О. Євсіков